Справа № 420/7331/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо взяття та облік ОСОБА_1 та внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а саме: категорія обліку військовозобов`язаний, постановка влк – придатний до служби в ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, охорони; ТЦК та СП обліку - ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 внести дані про виключення ОСОБА_1 з військового обліку до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (в редакції, чинній на 21.12.2018) з 21.12.2018.
Ухвалою суду від 19.03.2026 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 та 21 грудня 2018 року виключений з військового обліку військовозобов`язаних як засуджений за частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України – грабіж. 22 січня 2026 року під час поїздки до міста Умань Черкаської області, позивача зупинено на блокпосту та при перевірці документів затримано, незаконно доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_5 , внесено дані в « ІНФОРМАЦІЯ_6 » про ОСОБА_1 , а саме: категорія обліку військовозобов`язаний, постановка влк – придатний до служби в ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, охорони; ТЦК та СП обліку - ІНФОРМАЦІЯ_3 . Протримали ОСОБА_1 в ІНФОРМАЦІЯ_3 з вечора 22 січня по вечір 23 січня 2026 року. 03 лютого 2026 року позивачем направлена заява до ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо неправомірних дій та з вимогою що скасування рішення про взяття на облік. Заява надіслана відповідачу з описом вкладень 03 лютого 2026 року. На заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 надав відповідь від 11.02.2026 року № 4/109, що ОСОБА_1 взятий на облік 22.01.2026 року ІНФОРМАЦІЯ_3 та підлягає мобілізації у період військового стану. Та зазначили, що « ОСОБА_1 не підлягає виключенню з військового обліку у зв`язку зі змінами статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (зі змінами Закон №3633-IX від 11.04.2024року)». Станом на 28 лютого 2026 року в системі «Резерв+» позивач має статус військовозобов`язаного, має постановку на ВЛК, ІНФОРМАЦІЯ_7 обліку ІНФОРМАЦІЯ_8 . В розшуку не перебуває.
Позивач зазначає, що підстава «громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину» була виключена з переліку таких, згідно з якими відбувалось виключення з військового обліку. Однак, відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
26.03.2026 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов відзив, в якому відповідач не погоджується з викладеними у позовній заяві підставами, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. ОСОБА_1 був виключений з військового обліку 21.12.2018, як раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину (п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - редакція Закону від 19.01.2018 року). Після 2018 року Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» зазнав суттєвих змін, чинна редакція передбачає інший, звужений перелік підстав для виключення з військового обліку. А саме, відповідно до частини 6 статті 37 виключенню з військового обліку підлягають громадяни України, які: померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; припинили громадянство України; визнані непридатними до військової служби; досягли граничного віку перебування в запасі; були кандидатами для прийняття на військову службу за контрактом відповідно до частини десятої статті 20 цього Закону, але не були прийняті на військову службу за контрактом; або "к" звільнені з військової служби за контрактом відповідно до підпунктів "й" пункту 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону. Підстава, за якою позивача було виключено у 2018 році, не передбачає довічного звільнення від військового обов`язку та можливості повторного взяття на облік у разі зміни правового регулювання.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває до даного часу. З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 оголошено та проводиться загальна мобілізація, яка триває до даного часу. У зв`язку з приведенням військового обліку у відповідність до вимог чинного законодавства, 22.01.2026 ОСОБА_1 взято на військовий облік в ІНФОРМАЦІЯ_9 (абзац 5 пункт 2 частина 1 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» - військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно – територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання). 23.01.2026 позивач пройшов військово–лікарську комісію при ІНФОРМАЦІЯ_3 та визнаний придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах (установах), медпідрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» взяттю на військовий облік підлягають громадяни України: … військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; … які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань.
02.04.2026 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_10 , вказує про проходження позивачем військово-лікарської комісії та визнанням його придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах (установах), медпідрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони. Але відповідач не надає жодних доказів проходження такої військово лікарської комісії, а також доказів ознайомлення з результатами військо-лікарської комісії. Така комісія якщо і була проведена, то виключно без присутності та згоди самого позивача.
03.04.2026 представником відповідача надіслано до суду відзив у належній редакції (який було надіслано позивачу) у якому зазначено, що на виконання вимог чинного законодавства, 22.01.2026 ОСОБА_1 , який перебував та був виключений з військового обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_11 , поновлено на обліку військовозобов`язаних та взято на військовий облік в ІНФОРМАЦІЯ_4 .
ОСОБА_1 не довів наявності обставин, які б свідчили про наявність у нього чинних підстав для виключення з військового обліку відповідно до діючої редакції Закону чи неможливість перебування на військовому обліку (зокрема, за станом здоров`я чи з інших підстав). Саме по собі посилання на факт виключення у 2018 році не є достатнім доказом протиправності дій ІНФОРМАЦІЯ_5 . Дії ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо внесення позивача до військового обліку є правомірними, здійсненими в межах компетенції та відповідно до чинного законодавства. 23.01.2026 року позивач пройшов військово – лікарську комісію при ІНФОРМАЦІЯ_3 та визнаний придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах (установах), медпідрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони. 
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.
ОСОБА_1 , вироком від 21 травня 2003 року Березівського районного суду Одеської області засуджений за частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України з покаранням – 5 років позбавлення волі
У тимчасовому посвідченні військового зобов`язаного серії НОМЕР_1 , виданого 28.12.2018 ІНФОРМАЦІЯ_12 , вказано, що ОСОБА_1 21.12.2018 виключений з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_13 як засуджений, ч. 2 ст. 186 КК України. Крім того у вказаному посвідченні зазначено, що ОСОБА_1 придатний до в/служби (Протокол №79/2 від 21.12.2018).
Станом на 13.10.2024 в електронному кабінеті призовників військовозобов`язаних та резервістів «РЕЗЕРВ+» щодо ОСОБА_1 було зазначено: "Категорія обліку": не військовозобов`язаний; "Підстава зняття/виключення": інше; "Адреса проживання": АДРЕСА_1 .
Відповідно до даних електронного кабінету призовників військовозобов`язаних та резервістів «РЕЗЕРВ+», станом на 28.02.2026 позивач є військовозобов`язаним, взятий на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_8 , 23.01.2026 пройшов ВЛК та визнаний придатним до служби у в/ч забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах (установах), мед підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони. Адреса проживання: АДРЕСА_1 .
03.02.2026 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_14 із заявою, в якій просив привести у відповідність дані реєстру "Оберіг", "Резерв+" щодо виключення ОСОБА_1 з військового обліку.
Листом №4/109 від 11.02.2026 ІНФОРМАЦІЯ_15 повідомило позивачу, що 21.08.1998 ОСОБА_1 було взято на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_16 ; 21.12.2018 його було виключено з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_16 , як раніше засудженого ч. 2 ст. 186 КК України, згідно п. 6 ч. 5 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу"; 22.01.2026 був взятий на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 та підлягає мобілізації у період військового стану. Відтак, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_17 не підлягає виключенню з військового обліку, у зв`язку зі змінами ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (зі змінами Закону №3633-ІХ від 11.04.2024).
Позивач, вважаючи вищезазначені дії відповідача протиправними, звернувся з даним позовом до суду.
Вирішуючи даний публічно-правовий спір, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 "Про введення воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні" введений воєнний стан. У подальшому воєнний стан було неодноразово продовжено. На час розгляду справи воєнний стан триває.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
Згідно частини 1-2 статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина 5 статті 1 Закону №2232-ХІІ).
Згідно частини 7 статті 1 Закону № 2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-ХІІ) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Статтею 1 Закону №3543-ХІІ визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до частин 4, 5 статті 22 Закону №3543-XII громадяни, які перебувають у запасі, завчасно приписуються до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу.
Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
За змістом пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (далі - Положення №154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно з пунктом 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Згідно пункту 11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
Отже, обов`язки щодо обліку військовозобов`язаних покладені на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Підстави взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього передбачені статтею 37 Закону №2232-XII.
Так, згідно пункту 6 частини 6 статті 37 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній до внесення змін 18.05.2024), виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
У зв`язку із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 № 3633-IX, який набрав законної сили 18.05.2024 (далі - Закон №3633-ІХ), редакція частини 6 статті 37 Закону №2232-ХІІ зазнала змін, внаслідок яких пункт 6 частини 6 було виключено.
За змістом частини 6 статті 37 Закону №2232-ХІІ у редакції, чинній станом з 18.05.2024, виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:
1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;
2) припинили громадянство України;
3) визнані непридатними до військової служби;
4) досягли граничного віку перебування в запасі.
Крім того, 18.05.2024 набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (далі - Порядок №560).
Згідно абзацу 2 пункту 4 розділу Загальні питання Порядку №560, на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані: особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України.
Отже, з 18.05.2024 редакція частини 6 статті 37 Закону №2232-ХІІ не передбачає такої підстави для виключення з військового обліку, як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, більш того, з цього часу передбачена можливість особи, яку раніше було засуджено до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, проходити військову службу.
Судом встановлено, що у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 , виданого 28.12.2018 ІНФОРМАЦІЯ_12 , вказано, що ОСОБА_1 21.12.2018 виключений з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_13 як засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України.
22.01.2026 ОСОБА_1 , який перебував та був виключений з військового обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_11 , поновлено на обліку військовозобов`язаних та взято на військовий облік в ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідач стверджує, що право на виключення з військового обліку на підставі пункту 6 частини 6 статті 37 Закону №2232-ХІІ позивач мав до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 №3633-IX, які набрали чинності 18.05.2024.
Суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Так, у Рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа №1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Отже, дія нормативно-правового акту обмежена в часі: від набрання чинності та до моменту втрати юридичної сили.
За суб`єктним складом (коло осіб, на яких поширюється дія нормативно-правового акта), нормативно-правові акти поділяються на: загальні (спрямовані на регулювання суспільних відносин за участю широкого загалу), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (встановлюють відступи від загальних чи спеціальних положень).
Зазвичай, дія нормативно-правового акта поширюється на кожного, хто перебуває в межах його територіальної юрисдикції та є учасником відносин, на які він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, також може визначатися за такими критеріями як гендерна приналежність, вік, фахова спрямованість (наприклад, військовослужбовець), стан здоров`я тощо.
Внесення змін до законодавства, яке призводить до погіршення становища особи, може суперечити принципу незворотності дії закону в часі (стаття 58 Конституції України), якщо йдеться про ретроактивну дію закону.
Однак у даному випадку йдеться не про кримінальну або адміністративну відповідальність, а про поновлення військового обліку, що регулюється спеціальним законодавством.
Варто зазначити, що законодавець має право змінювати критерії військового обліку, якщо це відповідає інтересам держави.
Так, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" від 11.04.2024 №3633-IX, який набрав законної сили 18.05.2024, було зменшено перелік підстав для виключення з військового обліку шляхом внесення змін у Закон №2232-XII та виключено, зокрема, пункт 6 частини 6 статті 37 цього Закону.
Внаслідок згаданих змін розширилося коло осіб, на яких поширюється військовий обов`язок, включно з тими, хто раніше був засуджений до позбавлення волі за тяжкі злочини.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах КАС ВС від 17.02.2020 у справі № 820/3113/17, від 19.09.2018 у справі № 814/4386/15.
Законодавство не передбачає збереження стану (статусу) виключення з військового обліку для осіб, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину. Водночас такі особи підлягають взяттю на військовий облік, зокрема військовий облік військовозобов`язаних, на загальних підставах, передбачених частиною першою статті 37 Закону № 2232-XII, якщо відсутні передбачені діючою редакцією частини шостої статті 37 Закону №2232-XII підстави для виключення з військового обліку.
Відтак, позивач був виключений з військового обліку на підставі чинної на той час редакції статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Нова редакція цієї статті від 18.05.2024 встановила нові правовідносини у виді нових підстав виключення з військового обліку, які почали діяти з 18.05.2024. Наслідком нового унормування стало те, що якщо особа, яка була виключена на законних підставах з військового обліку, після того як такі підстави відпали і за умови, що вона відповідає законодавчо встановленим критеріям взяття на військовий облік, підлягає взяттю на такий облік. При цьому, нове взяття на військовий облік, слід розглядати не як продовження попередніх правовідносин під час дії яких особа була виключена з військового обліку, так як ці правовідносини завершились, а їх слід розцінювати як нові правовідносини, які виникли на підставі нової норми права.
У цій справі відсутні підстави для застосування зворотної дії закону, оскільки спірні правовідносини виникли після 18.05.2024, тобто після набрання чинності відповідними змінами до Закону № 2232-XII.
При цьому новий Закон не має ретроактивної форми та не змінює правове врегулювання, яке існувало до його ухвалення.
В силу положень регуляторної дії права, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 №3633-IX встановив нові правила взяття на облік та мобілізації колишніх засуджених. При цьому такі права жодним чином не суперечать положенням статті 58 Конституції України, оскільки в ретроспективі вони нічого не змінюють.
При цьому, виключення з військового обліку засуджених за тяжкий злочин стосується лише військового обліку громадян та не є підставою звільнення останніх від призову та проходження військової служби, оскільки на військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.
Стосовно доводів позивача про те, що відповідно до пункту 1 Правил військового обліку, затверджених Порядок №1487 призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання, а позивач не зареєстрований на території Черкаської області, не має там постійного місця проживання, суд зазначає наступне.
У відповідності до підпункту 3 пункту79 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487), районні (міські) ТЦК та СП здійснюють взяття, зняття або ж виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством.
Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024№3633-ІХ, який набрав чинності 18.05.2024, абзац 2 частини 1 статті 39 Закону №2232-ХІІ було доповнено словами «незалежно від місця їх перебування на військовому обліку».
А тому, згідно з абзацом 2 частини 1 статті 39 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній з 18.05.2024), на військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
Як передбачено у пункті 3 «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560), призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період проводиться незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
Таким чином, до компетенції районних (міських) ТЦК та СП належить взяття та виключення з військового обліку військовозобов`язаних незалежно від того, де проживає або перебуває такий військовозобов`язаний.
Згідно з абзацом 2 пункту 69 Порядку №560, особи, які не проходили медичний огляд, чи в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, або які були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю) направляються на військово-лікарську комісію.
Порядок проведення медичного огляду резервістів та військовозобов`язаних, персональний склад ВЛК, порядок їх роботи визначаються у порядку, встановленому Міноборони (пункт 70 Порядку №560).
Відповідно до абзацу 1 пункту 3.1 глави 3 розділу ІІ «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» (затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402), медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, командирів військових частин, начальників центрів рекрутингу Збройних Сил України на підставі направлення, яке формується відповідно до Порядку №560, ВЛК при ТЦК та СП за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які мають договір із НСЗУ на пакет медичних послуг, включений до програми державних гарантій медичного обслуговування населення на відповідний рік щодо медичного огляду осіб, який організовується ТЦК та СП, лікарями, які входять до складу ВЛК при ТЦК та СП. При цьому, особам віком до 45 років видається направлення з метою визначення їх придатності до служби у Десантно-штурмових військах, підрозділах спеціального призначення, на підводних човнах, надводних кораблях, у морській піхоті.
Отже, до повноважень районних (міських) ТЦК та СП належить також направлення на ВЛК.
Відтак, твердження позивача про те, що ІНФОРМАЦІЯ_8 не мав повноважень щодо його взяття на військовий облік з подальшим направленням на ВЛК, оскільки він проживає в іншій області, є необґрунтованими і спростовуються вищевикладеним.
За таких обставин, суд не вбачає підстав для визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_14 щодо взяття на облік ОСОБА_1 та внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а саме: категорія обліку військовозобов`язаний, постановка влк – придатний до служби в ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, охорони; ТЦК та СП обліку - ІНФОРМАЦІЯ_3 та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_14 внести дані про виключення ОСОБА_1 з військового обліку до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (в редакції, чинній на 21.12.2018) з 21.12.2018.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З урахуванням висновку суду про відмову у задоволенні позову, суд зазначає про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору.
На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 12, 139, 242-246, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені статтею 255 КАС України.
Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені статтями 293, 295 КАС України.

Суддя Токмілова Л.М.

.