П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/4599/26 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чернюк А.Ю. 
Суддя-доповідач - Драчук Т. О. 
04 вересня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Драчук Т. О. 
суддів: Смілянця Е. С.  Полотнянка Ю.П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в квітні 2026 року позивач, - ОСОБА_1 , звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2017 року та зобов`язання Департаменту патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2017 року з відрахуванням 1,5% військового збору та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб.
Також, позивач просив:
- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 листопада 2017 року по 31 грудня 2022 року та з 01 січня 2024 року по 09 лютого 2026 року, з встановленням базового місяця - листопад 2015 року та зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 листопада 2017 року по 31 грудня 2022 року та з 01 січня 2024 року по 09 лютого 2026 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - листопад 2015 року, з відрахуванням 1,5% військового збору та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, та виплатити з урахуванням виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової доплати до грошового забезпечення згідно з Постановою КМУ від 29.04.2020 №375 у граничному розмірі до 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, за період з 01 березня 2021 року по 30 липня 2023 року та зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову доплату до грошового забезпечення у граничному розмірі до 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, за період з 01 березня 2021 року по 30 липня 2023 року з відрахуванням 1,5% військового збору та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб;
- визнати протиправними дії Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки, допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення, з відрахуванням 1,5% військового збору та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб та зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби, грошову допомогу на оздоровлення за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки, допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення, а також з відрахуванням 1,5% військового збору та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб;
- визнати протиправними дії Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 87 невикористаних днів щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2023-2026 роки, з урахуванням індексації грошового забезпечення та додаткової винагороди згідно Постанови № 168 та зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 87 невикористаних днів щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2023-2026 роки, з урахуванням індексації грошового забезпечення та додаткової винагороди згідно Постанови № 168.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30.06.2026 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 червня 2016 року по 31 жовтня 2017 року.
Зобов`язано Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01 червня 2016 року по 31 жовтня 2017 року індексацію грошового забезпечення з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб.
Визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період, з 01 січня 2024 року по 09 лютого 2026 року, з встановленням базового місяця - листопад 2015 року.
Зобов`язано Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період, з 01 січня 2024 року по 09 лютого 2026 року, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - листопад 2015 року з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб.
Визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової доплати за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 №375 за період з 01 березня 2021 року по 31 травня 2021 року та з 01 липня 2021 року по 30 квітня 2023 року, пропорційно відпрацьованому часу в особливих умовах.
Зобов`язано Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01 березня 2021 року по 31 травня 2021 року та з 01 липня 2021 року по 30 квітня 2023 року додаткову доплату за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2), пропорційно відпрацьованому часу в особливих умовах, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб та з урахуванням виплачених сум.
Визнано протиправними дії Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2024, 2025 роки, допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2021, 2022, 2024, 2025 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб.
Зобов`язано Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби, грошову допомогу на оздоровлення за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2024, 2025 роки, допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2021, 2022, 2024, 2025 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, врахувавши раніше виплачені суми.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 в період з лютого 2016 року по 09 лютого 2026 року проходив службу в УПП у Вінницькій області ДПП Національної поліції України.
Наказом начальника ДПП України від 06 лютого 2026 року № 246-о/с ОСОБА_1 відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції з 09 лютого 2026 року.
Відповідно до відомостей про грошове забезпечення позивача за період з лютого 2016 року по грудень 2017 року ОСОБА_1 не виплачувалася індексація грошового забезпечення за період з 01 березня 2016 року по 31 жовтня 2017 року.
Згідно відомостей про грошове забезпечення за період з 01 листопада 2017 року по 31 грудня 2022 року позивачу виплачувалася індексація грошового забезпечення з урахуванням базового місяця листопад 2015 року, а за період з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року, з 01 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року, з 01 січня 2026 року по 06 лютого 2026 року – з урахуванням базового місяця січень 2024 року, січень 2025 року та січень 2026 року відповідно.
Відомостями про грошове забезпечення підтверджується те, що протягом 2016-2019 років ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась матеріальна допомога для оздоровлення в розмірі посадового окладу, зокрема: у серпні 2016 року 2400 грн, у серпні 2017 року, вересні 2018 року та серпні 2019 року – 2600 гривень. Також ОСОБА_1 нараховано матеріальну допомогу для оздоровлення у вересні 2020 року – 5290,00 грн, у грудні 2021 року – 8832,00 грн, у березні 2022 року – 12828,14 грн, у жовтні 2023 року – 23913,31 грн, у серпні 2024 року – 23906,49 грн, у лютому 2025 року – 25789,37 грн та матеріальну допомогу для вирішення соціально- побутових питань у жовтні 2020 року – 12075,53 грн, у грудні 2021 року – 1174,70 грн, у листопаді 2022 року – 11858,72 грн, у листопаді 2023 року – 15000,00 грн, у грудні 2024 року – 4315,79 грн, у листопаді 2025 року – 20067,84 гривень.
27 лютого 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту патрульної поліції із запитом у якому просив нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 19 лютого 2016 року по 31 жовтня 2017 року.
Листом ДПП повідомив заявника, що підстави для виплати індексації грошового забезпечення за період з 19 лютого 2016 року по 31 жовтня 2017 року відсутні. В свою чергу у листопаді 2017 року позивачу виплачено індексацію в сумі 373,85 гривень.
23 березня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до ДПП із запитом у якому просив здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення.
Листом від 27 березня 2026 року відповідач повідомив заявника про те, що на день його звільнення зі служби в поліції індексація грошового забезпечення не виплачувалася, а тому підстави для обчислення одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням індексації відсутні.
Також в матеріалах справи наявна відомість щодо нарахованої та виплаченої ОСОБА_1 додаткової винагороди за період з 01 березня 2022 року по 09 лютого 2026 року, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»
Крім того відповідно до відомостей із грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2021-2026 роки, позивачу виплачено доплату на період дії карантину у червні 2021 року в розмірі 602,21 гривень.
Позивач, вважаючи, що за період служби відповідачем виплачувалося грошове забезпечення не в повному обсязі, звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.
Поріг індексації 103 % було перевищено у квітні 2016 року.
Оскільки зазначений показник за квітень 2016 року опублікований у травні 2016 року, індексацію слід проводити з 01.06.2016, як першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Отже саме з 1 червня 2016 року у відповідача виник обов`язок провести нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивачу, а не з 01 січня 2016 року як про те помилково зазначено позивачем.
Матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу на підтвердження виплати відповідачем індексації грошового забезпечення з 01.06.2016 по 31.10.2017.
Таким чином відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2016 по 31.10.2017 відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Відтак підсумовуючи вищезазначене, суд першої інстанції зазначив, що відповідач не врахував та не перевірив наявність підстав визначених Законом №1282-ХІІ та Порядком № 1078 для виплати позивачу індексації грошового забезпечення, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з 01.06.2016 по 31.10.2017.
Також, суд першої інстанції зазначив, що з 07.11.2015 - з дня набрання чинності Законом №580-VIII застосовується постанова Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі Постанова № 988), якою вперше затверджені схеми окладів поліцейських, які до теперішнього часу не змінювалися, тому базовим місяцем для визначення індексації є листопад 2015 року.
Таким чином, нарахування позивачу індексації його грошового забезпечення щодо спірного періоду, з 01.01.2024 по 09.02.2026, повинно проводитися із застосуванням базового місяця листопад 2015 року.
Водночас підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з урахуванням базового місяця листопад 2015 року за період з 01 листопада 2017 року по 31 грудня 2022 року відсутні, оскільки із долучених представником відповідача відомостей про грошове забезпечення позивача слідує, що така індексація позивачу нараховувалася та виплачувалася відповідно до постанови № 988, тобто із застосуванням базового місяця листопад 2015 року
З урахуванням вищевикладеного позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.
Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової доплати до грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375, суд першої інстанції зазначив, що підставою для отримання доплати за Постановою №375 є сукупність таких умов: 1) особа є поліцейським, 2) забезпечує життєдіяльність населення, зокрема, шляхом забезпечення правопорядку і безпеки громадян, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.
Отже, вказана доплата здійснюється не всім поліцейським, а лише окремим категоріям поліцейських, які, внаслідок безпосереднього виконання своїх обов`язків, забезпечують життєдіяльність населення і мають безпосередній контакт з ним.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив службу в УПП у Вінницькій області ДПП та був звільнений згідно з наказом від 06 лютого 2026 року № 246-о/с за пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».
При цьому, судом першої інстанції встановлено, що позивачу проведено нарахування та виплату додаткової доплати на підставі постанови № 375 у липні 2020 року в розмірі 2915,84 гривень, у серпні 2020 року – 6011,52 гривень, у грудні 2020 року – 21775,53 гривень, у червні 2021 року – 602,21 гривень.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується виплата позивачу доплати на підставі постанови №375.
Водночас, за роботу, яка виконувалась позивачем з 01 березня 2021 року по 31 травня 2021 року та з 01 липня 2021 року по 30 квітня 2023 року (періоди, за які не було нараховано та виплачено додаткову доплату), враховуючи перебування позивача на тій же самій посаді і виконання тих же самих службових обов`язків, відповідачем не було здійснено вказаної доплати.
У той же час, відповідачем не доведено, що зазначена посада у спірний період не передбачала виконання позивачем обов`язків із забезпечення правопорядку і безпеки громадян та внаслідок виконання своїх функцій, позивач не мав безпосереднього контакту з населенням.
Більше того, нараховуючи та виплачуючи позивачу додаткову доплату у липні 2020 року, серпні 2020 року, грудні 2020 року, червні 2021 року відповідач фактично підтвердив право ОСОБА_1 на нарахування та виплату спірної доплати.
При цьому, суд першої інстанції врахував, що згідно Постанови Кабінету міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (із змінами і доповненнями, внесеними постановами КМУ) відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» Кабінет Міністрів України постановив: Установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 30 квітня 2023 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню шляхом зобов`язання Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити спірну доплату за періоди з 01 березня 2021 року по 30 травня 2021 року та з 01 липня 2021 року по 30 квітня 2023 року, а не по 30 липня 2023 року, як про те помилково зазначає позивач.
Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати компенсації за невикористані дні відпустки з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, суд першої інстанції зазначив, що додаткова винагорода, установлена п.1 постанови №168, є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення.
Як наслідок, така додаткова винагорода не може бути врахована у розмір місячного грошового забезпечення, з якого провадиться обрахунок грошової компенсації при звільненні за всі невикористані дні відпустки поліцейському.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, щодо відповідач при нарахуванні та виплаті компенсації за невикористані дні відпустки позивача правомірно невключив до складу грошового забезпечення сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану.
Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, грошової допомоги на оздоровлення, допомоги на вирішення соціально-побутових питань з урахуванням індексації, суд першої інстанції зазначив, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення поліцейських для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.
Відповідно відомостей про грошове забезпечення за період з 01 листопада 2017 року по 31 грудня 2022 року позивачу виплачувалася індексація грошового забезпечення з урахуванням базового місяця листопад 2015 року.
При цьому право позивача на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення з 01 червня 2016 року по 31 жовтня 2017 року та з 01 січня 2024 року по 09 лютого 2026 року з урахуванням базового місяця листопад 2015 року встановлено цим судовим рішенням.
Відомостями про грошове забезпечення підтверджується те, що ОСОБА_2 нараховувалась та виплачувалась матеріальна допомога для оздоровлення, зокрема: у серпні 2016 року, у серпні 2017 року, у вересні 2018 року та серпні 2019 року.
Також ОСОБА_1 нараховано матеріальну допомогу для оздоровлення у вересні 2020 року, у грудні 2021 року, у березні 2022 року, у жовтні 2023 року, у серпні 2024 року, у лютому 2025 року та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у жовтні 2020 року, у грудні 2021 року, у листопаді 2022 року, у листопаді 2023 року, у грудні 2024 року –, у листопаді 2025 року.
Крім того, як встановлено судом першої інстанції, позивачу при звільненні виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні, проте при обчисленні всіх зазначених вище складових грошового забезпечення відповідачем не включено індексацію грошового забезпечення.
З огляду на викладене суд першої інстанції вважає, що дії Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2024, 2025 роки, допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2021, 2022, 2024, 2025 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення, є протиправними, а тому відповідача слід зобов`язати провести такі виплати з урахуванням індексації.
Водночас відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині нарахування та виплати позивачу допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016-2019 роки, оскільки долученими до відзиву на позовну заяви відомостями не підтверджується факт виплати ОСОБА_1 такої допомоги протягом зазначеного періоду.
Окрім того, відсутні підстави для здійснення перерахунку та виплати грошової допомоги на оздоровлення та допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік з урахуванням індексації, адже відповідно до частини третьої Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» зупинено.
Щодо позовних вимог в частині виплати позивачу компенсації сум податку з доходів з фізичних осіб, суд першої інстанції зазначив, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Аналіз наведених вище норм Порядку № 44 дає підстави дійти висновку, що грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема, військовослужбовцям, виплачується їм для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Водночас суд першої інстанції не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині відрахування 1,5% військового збору з усіх проведених вище виплат з огляду на їх передчасність.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно приписів статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема пенсії.
Обов`язковий характер індексації визначається статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», у якій зазначається, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (частина друга статті 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»).
Згідно з статтею 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року - 101 відсоток). Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 9 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення").
Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення затвердженого Постановою КМУ №1078 від 17.07.2003 з наступними змінами та доповненнями.
Відповідно до п. 4 Порядку №1078 індексації належать грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що належить індексації на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Приписами пункту 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюється відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Відповідно до п. 6 Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністерство внутрішніх справ України. Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.
Таким чином, частиною 5 статті 94 Закону № 580-VIII прямо передбачено, що грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону. Ця норма набрала чинності одночасно із Законом № 580-VIII, тобто з 07.11.2015.
Разом з тим, ст. 18 Закону України від 05.10.2000 № 2017-ІІІ "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Тобто, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних вище нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
В контексті наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання представника відповідача, що індексація грошового забезпечення позивача повинна здійснюватись лише з набранням чинності постановою КМУ №782, оскільки така індексація прямо передбачена положеннями Закону України "Про Національну поліцію" та Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".
Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України). З наведеного випливає, що Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта (Рішення Конституційного Суду України у справі №1-31/2000 від 14 грудня 2000 року).
Крім того, в силу положень частини другої ст. 8 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", за наявності підстав, визначених цим Законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами.
Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 31.01.2019 у справі № 823/2249/18.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що індексація грошового забезпечення поліцейських можлива лише з 24.10.2017 (після набрання чинності постановою КМУ від 18.10.2017 № 782), колегія суддів зазначає наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 № 782 «Про внесення зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення» абзац 5 пункту 2 Порядку № 1078 після слова «військовослужбовців» доповнено словом «поліцейських». Однак зазначена постанова лише конкретизувала на підзаконному рівні перелік об`єктів індексації у Порядку № 1078, тоді як право поліцейських на індексацію грошового забезпечення прямо встановлено нормами закону - частиною 5 статті 94 Закону № 580-VIII та статтею 2 Закону № 1282-XII, які набрали чинності раніше.
Стаття 2 Закону № 1282-XII визначає, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення). Грошове забезпечення поліцейських є саме таким видом доходу, що не має разового характеру, а тому підлягає індексації відповідно до закону незалежно від наявності чи відсутності прямої вказівки на поліцейських у підзаконному акті - Порядку № 1078.
Таким чином, відсутність до 24.10.2017 прямої згадки поліцейських у пункті 2 Порядку №1078 не звільняла відповідача від обов`язку проводити індексацію грошового забезпечення, оскільки такий обов`язок випливав безпосередньо із Закону № 580-VIII та Закону № 1282-XII, які мають вищу юридичну силу порівняно з підзаконним нормативно-правовим актом.
Отже, доводи відповідача на відсутність підстав для нарахування індексації грошового забезпечення поліцейських у період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року оскільки індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, та держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань є необґрунтованими, так як вказані відповідачем обставини у відповіді на звернення позивача не позбавляють його обов`язку провести індексацію грошового забезпечення позивачу у встановленому законом порядку.
Щодо доводів апелянта про те, що індексація не є складовою частиною грошового забезпечення поліцейських, колегія суддів зазначає, що індексація грошових доходів є самостійною державною соціальною гарантією, передбаченою статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 № 2017-III, спрямованою на підтримання купівельної спроможності грошових доходів населення в умовах зростання цін. Те, що індексація не входить до складу грошового забезпечення згідно з наказом МВС України від 06.04.2016 № 260, не спростовує обов`язку відповідача нараховувати та виплачувати індексацію, оскільки цей обов`язок встановлений безпосередньо законом, а не відомчим наказом.
Крім того, оскільки загальновідомо, що Національна поліція України є новоствореним у 2015 році органом, для всіх її працівників вперше були визначені посадові оклади з листопада 2015, тому обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем встановлення посадових окладів, тобто з грудня 2015.
Відповідно до інформації, яка розміщена на офіційному веб-сайті Держстату України індекс споживчих цін перевищував поріг у 103%. У квітні 2016 року та складала 103,5 відсотка, а коефіцієнт індексації у червні-листопаді 2016 року становив 3,5%, у грудні 2016 року-лютому 2017 року 7,7%; березні-травні 2017 року 11,8%; червні-серпні 2017 року 16%; вересні-листопаді 2017 року 19,6%.
Таким чином, місяцем, з якого повинна була початися виплата індексації, є червень 2016 року, оскільки цей місяць слідує за базовим після опублікування індексу споживчих цін перевищення встановленого порогу для нарахування індексації.
З огляду на підвищення індексу споживчих цін загальна сума індексації грошового забезпечення позивача мала бути нарахована та виплачена за період з червня 2016 року до жовтня 2017 року.
Таким чином, суд першої інстанції приходить до обґрунтованого висновку, що бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з червня 2016 по жовтень 2017 року є протиправною.
Як наслідок, суд першої інстанції обґрунтовано зобов`язав відповідача здійснити нарахування та виплату Позивачу індексацію грошового забезпечення за період з червня 2016 по жовтень 2017 року із врахуванням вимог Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078.
Також, колегія суддів зазначає, що Постановою № 988 вперше встановлено посадові оклади поліцейських з 07.11.2015. Оскільки це було першим встановленням (підвищенням) окладів для поліцейських Національної поліції як новоствореного органу, значення індексу споживчих цін у місяці такого встановлення (листопад 2015 року) приймається за 1 або 100 відсотків, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з наступного місяця. Таким чином, базовим місяцем для обчислення індексу споживчих цін є листопад 2015 року.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 825/565/17, від 23.09.2020 у справі № 620/3282/18, від 22.07.2020 у справі № 400/3017/19, де Верховний Суд зазначив, що підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи, тобто початок відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу, з цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100%, а приріст індексу розраховується з наступного місяця.
Оскільки розміри посадових окладів поліцейських згідно з додатками до вказаної постанови Кабінету Міністрів України протягом спірного періоду не змінювалися, тому базовим місяцем для визначення індексації щодо такого періоду є листопад 2015 року.
Таким чином, нарахування позивачу індексації його грошового забезпечення щодо спірного періоду повинно проводитися із застосуванням базового місяця листопад 2015 року.
Тобто, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення адміністративного позову в цій частині (застосування з 01 січня 2024 року по 09 лютого 2026 року місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - листопад 2015 року).
Щодо питання карантинних виплат, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з п.1 постанови №988 грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на усій території України встановлено карантин з 12.03.2020.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 342 «Про визначення переліку посад працівників, службових і посадових осіб, щодо яких не застосовується обмеження під час нарахування заробітної плати, грошового забезпечення у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі - постанова № 342) установлено, що обмеження під час нарахування заробітної плати, грошового забезпечення у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, не застосовується для таких категорій посад, зокрема: поліцейські, які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС), здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою.
За приписами пункту 2 вказаної постанови № 342 визначення переліку посад (професій) працівників, службових і посадових осіб, військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, поліцейських, зазначених у пункті 1 цієї постанови, з урахуванням специфіки їх участі у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС), здійснюється відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику, органом державної влади, іншим державним органом.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375 «Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни» (далі - постанова № 375) установлено, що на період дії карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, встановлюється додаткова доплата до заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах.
Згідно з пунктами 2-5 постанови № 375 встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам підприємств, установ та організацій, органів державної влади, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів, здійснюється у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).
Встановлення доплати, визначеної пунктом 1 цієї постанови, працівникам надавачів соціальних послуг державного/комунального сектору, які безпосередньо надають соціальні послуги за місцем проживання/перебування їх отримувачів (вдома), здійснюється у граничному розмірі до 100 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення).
Перелік посад (професій) працівників, яким встановлюються такі доплати, визначається відповідним центральним органом виконавчої влади у сфері, у якій він реалізує державну політику.
Персональний перелік працівників, яким встановлюється доплата, визначається керівником (керівником державної служби) відповідного підприємства, установи та організації, органу державної влади.
Доплати, визначені пунктами 2 і 3 цієї постанови, здійснюються за рахунок та в межах видатків державного та місцевих бюджетів, передбачених за відповідними бюджетними програмами головних розпорядників бюджетних коштів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10.06.2020 № 485 «Про виділення коштів для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я» затверджено Порядок використання коштів, виділених для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення, медичним та іншим працівникам, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я (далі - П).
У пункті 1 Порядку вказано, що цей Порядок визначає механізм використання коштів державного бюджету за програмами, зокрема: здійснення доплати поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, за рахунок коштів, виділених з фонду боротьби з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та її наслідками (далі - бюджетні кошти).
Згідно з пунктом 2 Порядку головним розпорядником бюджетних коштів є МВС. Відповідальними виконавцями бюджетних програм є МВС, Національна гвардія, Адміністрація Держприкордонслужби, ДСНС та Національна поліція далі - органи системи МВС).
Абзацами першим та другим пункту 4 Порядку встановлено, що кошти, отримані органами системи МВС відповідно до пункту 3 цього Порядку, використовуються виключно для: доплати до грошового забезпечення військовослужбовцям Національної гвардії та Адміністрації Держприкордонслужби, особам рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів У країни з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
На виконання пункту 4 постанови № 375 Міністерством внутрішніх справ видано наказ від 03.06.2020 № 431 «Про окремі питання організації оплати праці на період дії карантину», яким визначено керівникам, зокрема, Національної поліції України забезпечити встановлення на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни окремим категоріям поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, додаткової доплати у граничному розмірі до 50 відсотків заробітної плати (грошового забезпечення) пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах (пункт 1); виплату додаткової доплати здійснювати поліцейським, які перебувають відповідно на штатних посадах в органах (підрозділах) Національної поліції України (пункт 2); нарахування додаткової доплати здійснювати у відсотковому співвідношенні до заробітної плати (грошового забезпечення) з розрахунку всіх складових, у тому числі премії, за винятком виплат, що носять одноразовий та компенсаційний характер (пункт 3); персональний перелік осіб, яким установлюється додаткова доплата, визначається керівником відповідного органу, закладу, зазначених у пункті 1 цього наказу (пункт 4).
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що підставою для отримання доплати за постановою № 375 є сукупність таких умов: 1) особа є поліцейським, 2) забезпечує життєдіяльність населення, зокрема, шляхом забезпечення правопорядку і безпеки громадян, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.
Отже, вказана доплата здійснюється не всім поліцейським, а лише окремим категоріям поліцейських, які, внаслідок безпосереднього виконання своїх обов`язків, забезпечують життєдіяльність населення у зв`язку з чим мають з населенням безпосередній контакт.
Поряд з цим, забезпечення життєдіяльності населення - комплекс організаційних, економічних, соціальних та інших заходів, спрямованих на створення і підтримання нормальних умов життя, здоров`я, працездатності людей, які здійснюються з метою планування і підготовки до нормованого (у разі необхідності) забезпечення населення продовольчими та непродовольчими товарами, медичним обслуговуванням, послугами зв`язку, транспорту, комунальними та побутовими послугами в особливий період.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив службу в УПП у Вінницькій області ДПП та був звільнений згідно з наказом від 06 лютого 2026 року № 246-о/с за пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».
При цьому, позивачу проведено нарахування та виплату додаткової доплати на підставі постанови № 375 у липні 2020 року в розмірі 2915,84 гривень, у серпні 2020 року – 6011,52 гривень, у грудні 2020 року – 21775,53 гривень, у червні 2021 року – 602,21 гривень.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується виплата позивачу доплати на підставі постанови №375.
Водночас, за роботу, яка виконувалась позивачем з 01 березня 2021 року по 31 травня 2021 року та з 01 липня 2021 року по 30 квітня 2023 року (періоди, за які не було нараховано та виплачено додаткову доплату), враховуючи перебування позивача на тій же самій посаді і виконання тих же самих службових обов`язків, відповідачем не було здійснено вказаної доплати.
У той же час, відповідачем не доведено, що зазначена посада у спірний період не передбачала виконання позивачем обов`язків із забезпечення правопорядку і безпеки громадян та внаслідок виконання своїх функцій, позивач не мав безпосереднього контакту з населенням.
Крім того, відповідачем не надано жодних доказів щодо включення позивача до персонального переліку поліцейських для встановлення доплати поліцейським, які залучались до заходів щодо забезпечення правопорядку і безпеки громадян під час дії карантину у спірний період, а також на підтвердження відмінностей умов праці чи виконання позивачем іншого характеру службових завдань у спірний період.
При цьому, довід апелянта, що лист від 23.04.2026 №31876-2026 вказує, що у період з 01.03.2021 по 30.07.2023 ОСОБА_1 проходив службу на посаді начальника сектору (а в подальшому відділу) правового забезпечення УПП у Вінницькій області ДПП, що підтверджується відповідними наказами ДПП, а згідно з посадовими обов`язками, діяльність за вказаною посадою спрямована на правове супроводження роботи підрозділу, надання консультативної допомоги та представництво інтересів управління, не є релевантним, оскільки відповідач все ж за певні періоди здійснював виплату позивачеві відповідної доплати, а посадова інструкція позивача за посадою не обмежує відповідача залучати його до чергувань.
Крім того, відповідач сам вказує, що інформація щодо несення служби у період з 01.03.2021 по 01.10.2022 відсутня, оскільки відповідні Книги нарядів вилучені для знищення згідно з актом №1 від 01.03.2022 як такі, що не внесені до Національного архівного фонду.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання протиправною бездіяльності Департамент патрульної поліції щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової доплати за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2) відповідно до постанови КМУ №375 за період з 01 березня 2021 року по 31 травня 2021 року та з 01 липня 2021 року по 30 квітня 2023 року пропорційно відпрацьованому часу в особливих умовах та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити додаткову доплату за службу в особливих умовах (період карантину, установленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2) відповідно до постанови КМУ №375 за період з 01 березня 2021 року по 31 травня 2021 року та з 01 липня 2021 року по 30 квітня 2023 року, пропорційно відпрацьованому часу в особливих умовах, з урахуванням виплачених сум.
Щодо доводів апелянта в частині одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2024, 2025 роки, допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2021, 2022, 2024, 2025 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, колегія суддів зазначає наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 за № 988, яка набрала чинності 02.12.2015, затверджено, зокрема, схему окладів за спеціальним званням поліцейських, схеми посадових окладів поліцейських, пунктом 1 якої установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
У підпункті 3 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 988 вказано, що поліцейським один раз на рік надається матеріальна допомогу для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення. Вказане право надається керівникам органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення.
Положення Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 (далі - Порядок № 260) визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.
Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Пунктом 2 розділу VI Порядку № 260 передбачено, що поліцейським, які звільняються із служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Згідно з абзацом першим пункту 6 розділу VI Порядку № 260 нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення.
У силу вимог пункту 8 розділу III Порядку № 260 поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Виплата грошової компенсації за невикористану відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. У випадках припинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 8 розділу I цих Порядку та умов, і призупинення виплати грошового забезпечення з підстав, зазначених у пункті 7 цього розділу, виплата компенсації за невикористану відпустку проводиться з розміру грошового забезпечення, яке було встановлено на день припинення (призупинення), крім премії.
Відповідно до пункту 13 розділу ІІ Порядку № 260, поліцейським у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, один раз на рік може надаватись матеріальна допомога для оздоровлення, розмір якої повинен бути не менше їх посадового окладу та не більше місячного грошового забезпечення, та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, розмір якої не повинен перевищувати їх місячного грошового забезпечення.
Для визначення максимального розміру матеріальної допомоги для оздоровлення або матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань застосовується місячний розмір грошового забезпечення, нарахованого поліцейському за місяць, що передує місяцю, у якому приймається рішення про таку виплату, з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер) та премії.
Виплата поліцейським матеріальної допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється на підставі їх рапортів у розмірі, визначеному керівником органу поліції.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII (далі – Закон №1282-XII).
За визначенням, наведеним в статті 1 Закону № 1282-XII, індексація грошових доходів населення – це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення).
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі – Порядок № 1078). Пунктом 2 Порядку № 1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, серед іншого, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби. Відповідно до пункту 4 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. У разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення (пункт 5 Порядку № 1078).
Статтею 18 Закону України від 05.10.2000 № 2017-ІІІ "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" (далі - Закон України № 2017-ІІІ) визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доході населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельне спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання, встановлених Конституцією України, гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначено Законом України "Про індексацію грошових доходів населення", згідно зі статтею 1 якого індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Тобто індексація є частиною державної системи соціального захисту громадян, спрямованою на підтримання їх купівельної спроможності шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
При цьому, індексація має спеціальний статус виплати з боку держави у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому індексація є невід`ємною складовою частиною сум грошового забезпечення.
Отже, враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення поліцейських для розрахунку матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні із служби.
Верховний Суд неодноразово висловлював позицію щодо необхідності врахування індексації, як складової грошового забезпечення, при обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, яка має однакову правову природу з одноразовою грошовою допомогою при звільненні поліцейських, зокрема у постанові від 19.03.2020 по справі №820/5286/17.
Отже, оскільки у спірному випадку виплата позивачу індексації грошового забезпечення мала щомісячний характер, та враховуючи її особливу правову природу, у відповідача були відсутні правові підстави для її невключення до обрахунку спірних виплат, тому враховуючи, що індексація грошового забезпечення повинна бути включена до складу місячного грошового забезпечення, з якого розраховується одноразова грошова допомога при звільненні, грошова допомога на оздоровлення, грошова допомога на вирішення соціально-побутових питань, то її не включення відповідачем у спірному випадку є неправомірним та свідчить про протиправність його дій та наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.
Тобто, суд першої інстанції дійшов вірного висновку в цій частині.
Щодо компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, апеляційна скарга відповідача доводів не містить, а тому суд апеляційної інстанції в межах ч.1 ст.308 КАС України не надає оцінку висновкам суду першої інстанції в цій частині.
Враховуючи вказане, колегія суддів ще раз зауважує про правомірність рішення суду першої інстанції в межах даного спору, та протиправність дій відповідача в межах задоволених вимог.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позовних вимог в оскаржуваній частині.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 30 червня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий | | | Драчук Т. О.
Судді | | | Смілянець Е. С.    Полотнянко Ю.П.