ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"07" липня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/1016/26	

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Д.О.
секретар судового засідання Чуйко О.О. 
при розгляді справи за позовом: Фізичної особи-підприємця Горкуши Вадима Петровича ( АДРЕСА_1 ) 
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Приходька Володимира Олександровича ( АДРЕСА_2 ) 
про стягнення 27020,00 грн,
за участю представників учасників справи:
від позивача: Удод П.М.;
від відповідача: не з`явився. 
УСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Горкуша Вадим Петрович звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Приходька Володимира Олександровича про стягнення основного боргу в сумі 13510,00 грн та штрафу в сумі 13510,00 грн. 

Позиції учасників справи 
В обґрунтування підстав позову позивач посилається на обставину ухилення відповідача від повернення позивачу суми сплаченої попередньої оплати за послуги, які не були надані відповідачем за укладеним між сторонами договором про надання послуг (виконання робіт) у сфері інформатизації від 23.02.2024.
09.04.2026 представником відповідача було подано до суду клопотання про надання доступу представнику до справи, надання часу підготувати зустрічний позов чи викликати представника у засідання суду для надання пояснень. Також до матеріалів справи долучені додаткові докази. Суд задовольнив клопотання в частині долучення представника до справи, а також долучив до матеріалів справи додаткові докази. Водночас, ухвалою суду від 01.06.2026 суд призначив судове засідання для розгляду справи по суті, натомість представник відповідача у засідання суду не з`явився, відзив на позов суду не подав. 
29.06.2026 позивачем були подані суду додаткові пояснення (а.с. 120-126, т.1), в яких останній наголосив про таке: укладений між сторонами договір за правовою природою відноситься до договору підряду; окремий документ під назвою «Специфікація» у вигляді додатку сторонами фізично не підписувався, узгодження її змісту, строків та обсягів відбулося в електронній формі згідно з п. 11.3 договору, в цей же час, 12.03.2024 о 23:10 позивач направив деталізований перелік робіт та встановив строк виконання робіт - 4 тижні, а відповідач прийняв дані умови до виконання, розпочавши роботу та не висловивши жодних заперечень, що свідчить про договірне фіксування строку виконання підрядних робіт; відповідач жодного разу не заявляв про зупинення робіт після 17.05.2024, тоді як позивач виявив максимальну процесуальну та договірну лояльність, надавши відповідачу понад півтора року додаткового часу (з травня 2024 року по грудень 2025 року) для завершення ІТ-проєкту, разом з цим, як наголошує позивач, за цей тривалий період відповідач не лише не передав робочий програмний продукт, а й в порушення пунктів 3.10, 3.11. договору жодного разу не склав та не направив на адресу позивача акт прийому-передачі робіт (навіть проміжний або односторонній); з листа від 06.05.2024 чітко вбачається, що позивач надав всю необхідну інформацію для виконання робіт відповідачем, чим сприяв підряднику, в цей же час, позивач об`єктивно не міг зрозуміти, чому наданої ним інформації постійно не вистачає для виконання договору, оскільки відповідач вимагав надання вихідних даних щодо тих етапів проєкту, які за своєю суттю та стандартами ІТ-сфери мав реалізувати та налаштувати саме професійний виконавець; позивач добросовісно та з легітимними очікуваннями на отримання кінцевого результату роботи, у яку вже було інвестовано кошти попередньої оплати (авансу) в сумі 13510,00 грн, не відмовлявся від договірних відносин до 05.12.2025, проте тривале (понад півтора року з моменту здійснення передоплати) затягування процесу розробки, ігнорування відповідачем пропозицій щодо онлайн-узгоджень та відсутність будь-якого демонстраційного коду призвели до остаточної втрати позивачем інтересу до результату виконання договору, саме тому позивач реалізував своє законне право на припинення договірних відносин шляхом направлення досудової претензії від 05.12.2025, зафіксувавши факт остаточної відмови від прийняття виконання та висунувши вимогу про повернення безпідставно утримуваного авансу; грошове зобов`язання з повернення авансу в сумі 13510,00 грн є простроченим з 21.01.2026, з урахуванням дати повернення поштового відправлення претензії.

Заяви, клопотання сторін з процесуальних питань та процесуальні дії у справі
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.03.2026 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Горкуши Вадима Петровича було залишено без руху із встановленням позивачу строку для усунення виявлених судом недоліків. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.04.2026 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Горкуши Вадима Петровича було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1016/26; постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Приймаючи до уваги, що під час дослідження матеріалів справи у суду виникла необхідність в отриманні додаткових пояснень від сторін, суд ухвалою від 01.09.2026 призначив справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням учасників справи на 16 червня 2026 року о 14:00.
Ухвалою суду від 10.06.2026 суд задовольнив заяву позивача (а.с.107-110, т.1) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 
16.06.2026 суд протокольною ухвалою оголосив перерву у судовому засіданні до 02 липня 2026 року о 15:30.
02.07.2026 суд протокольною ухвалою оголосив перерву у судовому засіданні до 07 липня 2026 року о 15:15.
Ухвалою суду від 02.07.2026 суд прийняв відмову Фізичної особи-підприємця Горкуши Вадима Петровича від позову до Фізичної особи-підприємця Приходька Володимира Олександровича в частині вимог про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 4003,31 грн, 3% річних в сумі 828,55 грн та інфляційних втрат в сумі 2985,82 грн (а.с. 127-130, т.1) та закрив провадження у справі № 916/1016/26 в цій частині позову. 
У судовому засіданні 07.07.2026 суд прийняв судове рішення по суті спору.

Обставини справи
23.02.2024 між Фізичною особою-підприємцем Горкушою Вадимом Петровичем (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Приходьком Володимиром Олександровичем (виконавець) був укладений договір надання послуг (виконання робіт) у сфері інформації (а.с. 14-20, т.1), згідно з п. 1.1. якого виконавець, за завданням замовника, зобов`язався надати/виконати послуги/роботи у сфері інформатизації у тому числі, але не обмежуючись: послуги з комп`ютерного програмування; послуги з розроблення програмного забезпечення; інші послуги у сфері розроблення програмного забезпечення; консультування з питань інформатизації; роботу з базами даних; послуги з тестування програмного забезпечення; оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах та веб-порталах і пов`язану з ними діяльність; інші послуги (роботи) в сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем, необхідних замовнику відповідно до його статутної діяльності, за погодженням із замовником. 
Сторони погодили, що терміни у договорі мають наступне розуміння: акт приймання-передачі робіт - документ первинного обліку, підтверджуючий належне надання/виконання послуг/робіт підрядником і прийняття їх замовником; специфікація - документ, що містить описи замовлених послуг/робіт із зазначенням технічного завдання, строків, якості послуг/робіт; технічна документація - набір документів (інструкцій, технічних завдань, специфікацій тощо), який передається замовником і який містить технічні умови, відповідно до яких виконавець зобов`язаний надавати/виконувати послуги/роботи.
Відповідно до п. 1.2., 1.3. договору конкретний перелік послуг/робіт оформляється у вигляді письмової специфікації. Послуги, роботи надаються (виконуються) виконавцем винятково у відповідності із завданнями замовника. 
За змістом п. 2.1., 2.2., 2.5. договору загальна ціна цього договору становить 27020,00 грн без ПДВ. Замовник оплачує послуги виконавця шляхом здійснення 50% передоплати ціни договору. Сума передоплати перераховується замовником на рахунок виконавця протягом 3 банківських днів з дати виставлення рахунку, але не пізніше 10 банківських днів до початку надання/виконання послуг/робіт виконавцем. У разі дострокового розірвання даного договору за ініціативою замовника, сума передоплати не повертається.
Пунктом 3.1. договору передбачено, що не пізніше наступного робочого дня після підписання специфікації, виконавець приступає до його виконання.
Відповідно до п. 3.5., 3.6., 3.9. договору за необхідності, замовник передає інструкції, програмне забезпечення, технічну документацію, будь-яку іншу інформацію (у тому числі, яка відноситься до комерційної таємниці), про що сторони складають акт приймання-передачі технічної документації, дата підписання якого є датою передачі документів. Така передача може бути здійснена шляхом направлення електронною поштою доступів до матеріалів/програмного забезпечення у хмарі протягом двох робочих днів. Строк надання/виконання послуг/робіт визначається у відповідній специфікації. Якщо не надає інформацію в термін, вказаний в пункті 3.5., то терміни виконання проєкту зсуваються на кількість днів, рівних надання інформації замовником. У разі виявлення помилок на сайті замовником, має бути складений перелік таких помилок у вигляді дефектного акту не пізніше 3 робочих днів. Замовник буде зобов`язаний прийняти послуги тільки у разі коли виконавець виправить всі виявлені помилки. 
Згідно з п. 3.10., 3.11. договору з метою підтвердження факту надання/виконання послуг/робіт сторони складають відповідний акт прийому-передачі робіт, що є достатньою підставою для здійснення розрахунків з виконавцем. Виконавець надає замовникові два примірника підписаного акту прийому-передачі робіт протягом 3 календарних днів після закінчення надання/виконання послуг/робіт. 
Відповідно до п. 7.4. договору у разі відмови або фактичного невиконання послуг/робіт, одностороннього дострокового розірвання договору виконавцем, останній сплачує замовнику неустойку у розмірі суми, отриманої за договором до дня припинення його дії, протягом 10 робочих днів. 
Згідно з п. 10.1., 10.2., 10.3. договору останній набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2024 року, але не раніше повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Дострокове розірвання договору в односторонньому порядку за ініціативою виконавця забороняється. В разі дострокового припинення договору, оплаті підлягають фактично надані/виконані послуги/роботи. 
Відповідно до п. 11.1. договору даний договір та/або додатки до нього (далі - документи), передані засобами факсимільного, електронного зв`язку та електронної пошти, мають юридичну силу на момент їх отримання і діють до обміну сторонами оригіналами документів. Однак, у будь-якому разі, протягом 5-ти робочих днів після відправлення копій документів, сторона, у розпорядженні якої перебувають оригінали документів, зобов`язана завірити цей договір та/або додатки до нього підписом, скріпити печаткою і відправити оригінали документів на адресу іншої сторони даного договору. 
Пунктом 11.3. договору визначено, що повідомлення вважається надісланим належним чином іншій стороні, якщо листування здійснювалось за поштовими адресами, вказаними у розділі договору «Реквізити сторін» або через електронну пошту, зокрема, замовника oljakaraj@ukr.net. 
На виконання умов договору позивачем були сплачені відповідачу грошові кошти передоплати у розмірі 13510,00 грн (а.с. 9, т.1). 
Як встановлено судом, в матеріалах справи відсутня узгоджена між сторонами, як окремий документ, специфікація до договору з визначенням конкретного переліку робіт/послуг, які мав виконати відповідач, а також конкретних строків виконання робіт (п. 1.2., 3.6. договору). Крім того, в матеріалах справи відсутній акт приймання - передачі технічної документації (п. 3.5. договору) та акт приймання-передачі робіт (п. 3.10 договору).
Натомість, як позивач, так і відповідач, подали суду роздруківки електронного листування, яке велось між сторонами. З цієї переписки вбачається, що питання щодо виконання договору вирішувались між сторонами саме шляхом такого листування. Так, з поданого листування судом встановлено наступне (а.с. 44-50, 70-97, т.1):
- 09.02.2024 позивач направив відповідачу технічне завдання; 
- 12.03.2024 позивач у листі відповідачу посилається на те, що строки виконання робіт мають бути завершені за 4 тижні;
- далі відповідач запитував у позивача додаткову інформацію, необхідну для виконання робіт, а також наголошував на тому, що йому доводиться витрачати додатковий час на виправлення помилок;
- у листі від 27.03.2024 відповідач наголошував на тому, що він не отримав від позивача всієї необхідної інформації, у зв`язку з чим відповідач позбавлений можливості продовжити їх виконання;
- 02.05.2024 позивач звернувся до відповідача з листом, в якому просив повідомити інформацію про стан виконання робіт. У відповіді на цей лист відповідач повідомив, що роботи виконуються, натомість відповідач наголосив, що у зв`язку з тим, що позивач довго не виходив на зв`язок, відповідач почав працювати над новим проєктом, а тому виконання робіт за замовленням позивача здійснюється у вільний час. Також відповідач наголосив на тому, що позивач не надав всієї інформації, яку запитував відповідач. Позивач, у свою чергу, зазначив про необхідність проведення зустрічі та вказав, що для позивача вперше склалась така ситуація, що підрядник вимагає інструкції. У відповіді відповідач наголосив на тому, що не має можливості проводити зустрічі частіше, а також на тому, що умова про надання інформації підряднику прямо визначена у договорі; 
- у листі від 06.05.2024 позивач вказав, що йому не зрозуміло яку інформацію від нього вимагає відповідач, а також просив провести зустріч для вирішення питань щодо виконаних робіт та строків їх завершення. У відповіді на цей лист відповідач зазначив, що у разі відмови позивача від договору передоплата не буде повернута, відповідач виконав більше половини робіт за специфікацією, наголосив на тому, що безкоштовно виправляв недоліки. Також відповідач продовжував наполягати на тому, що позивач не надав всієї необхідної інформації, а тому терміни виконання робіт збільшуються на час відповідних затримок. Відповідач зазначив, що позивач має право відмовитись від договору без повернення попередньої оплати або продовжити виконання договору. Позивач наголосив, що зустріч необхідна для обговорення питань щодо запитуваної відповідачем інформації. Відповідачем було направлено позивачу у листі від 06.05.2024 вкладенням специфікацію з відмітками про виконані роботи, а також щодо питань, які потребують уточнень (а.с. 61-69, т.1);
- з листів за період 09.05.2024-04.06.2024 вбачається, що сторони вирішили продовжувати виконання умов договору;
- 02.07.2024 відповідачем був направлений лист, в якому він наголосив на тому, що не отримує відповіді на поставлені питання протягом тривалого часу, при цьому відповідач виконав роботи на 95%, у зв`язку з чим запропонував позивачу знайти нового підрядника для їх завершення, а другу частину погодженої вартості робіт не сплачувати;
- 24.09.2024 позивач направив відповідачу лист, в якому зазначив на необхідності виконання відповідачем робіт у повному обсязі та навів перелік робіт, вказавши, які виконані, які не виконані, а які виконані частково. Відповіді відповідача на цей лист матеріали справи не містять.
Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази подальшого виконання сторонами умов договору. Засобами поштового зв`язку позивач направив відповідачу претензію від 05.12.2025 № 05/12/25-1 (а.с. 10-11, т.1), яка повернулась неврученою з відміткою оператора поштового зв`язку «закінчення встановленого терміну зберігання» (а.с. 12-13, т.1). У цій претензії позивач наголосив, що у зв`язку з невиконанням відповідачем робіт у повному обсязі, позивач вважає договір припиненим з ініціативи відповідача, а тому вимагав повернути суму сплаченої попередньої оплати та сплати неустойку відповідно до п. 7.4. договору. 
У зв`язку з тим, що відповідач не задовольнив вищевказану претензію позивача, останній звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. У цій справі позивач заявив до відповідача вимоги про стягнення суми попередньої оплати у розмірі 13510,00 грн та штрафу в сумі 13510,00 грн на підставі п. 7.4. договору.

Законодавство, застосоване судом до спірних відносин
Частиною 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Положеннями п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Між цим, ч. 3 ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Згідно з ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.
Статтею 849 ЦК України визначено, що замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.
Відповідно до ст. 850 ЦК України замовник зобов`язаний сприяти підрядникові у виконанні роботи у випадках, в обсязі та в порядку, встановлених договором підряду. У разі невиконання замовником цього обов`язку підрядник має право вимагати відшкодування завданих збитків, включаючи додаткові витрати, викликані простоєм, перенесенням строків виконання роботи, або підвищення ціни роботи. Якщо виконання роботи за договором підряду стало неможливим внаслідок дій або недогляду замовника, підрядник має право на сплату йому встановленої ціни з урахуванням плати за виконану частину роботи, за вирахуванням сум, які підрядник одержав або міг одержати у зв`язку з невиконанням замовником договору.
Статтею 851 ЦК України встановлено, що підрядник має право не розпочинати роботу, а розпочату роботу зупинити, якщо замовник не надав матеріалу, устаткування або річ, що підлягає переробці, і цим створив неможливість виконання договору підрядником.
Згідно з ч. 1-3 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки). Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов`язаний негайно повідомити про це підрядника.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 
Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частиною 3 статті 13 ГПК України визначено, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч.1 ст. 73 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позиція суду
Під час розгляду справи судом встановлена обставина виникнення між сторонами договірних правовідносин, за умовами яких відповідач зобов`язався за замовленням позивача виконати роботи у сфері інформації, зокрема, з розробки, системного адміністрування, тестування та управління проєктом по створенню програмних систем. 
Договором передбачено, що сторони мали укласти окрему специфікацію, в якій погодити перелік та строки виконання робіт. Судом встановлено, що така специфікація сторонами не укладалась, а умови виконання та виконання договору погоджувались сторонами шляхом ведення електронного листування, що підтверджується поданими обома сторонами роздруківками електронних листів. Також сторонами не заперечується обставина того, що листування велось особами, які мали відповідні повноваження.
Так, з наявних у справі доказів вбачається, що сторони виконували умови договору, позивач сплатив відповідачу передоплату у спірній сумі та передав ТЗ, а останній приступив до виконання роботи, проте в процесі її виконання відповідачу було недостатньо інформації для виконання роботи, що мало наслідком її витребування у позивача. Як вбачається з останніх листів сторін (а.с. 94-97, т. 1) строк виконання відповідачем всього обсягу робіт сторонами не був узгоджений, а отже в силу ст. 846 ЦК України ці роботи мали бути виконані у розумні строки. В цей же час, з цих листів вбачається, що 02.07.2024 відповідач наполягав на тому, що ним виконано 95% від загального обсягу робіт, проте він не отримував зворотного зв`язку від позивача, а тому запропонував йому залучити іншого підрядника для їх завершення та залишити неоплаченою другу частину робіт. Позивач, у свою чергу, 24.09.2024 направив відповідачу лист, в якому зазначив на необхідності виконання відповідачем робіт у повному обсязі та навів перелік робіт, вказавши, які виконані, які не виконані, а які виконані частково. 
Суд зазначає, що в силу п. 10.2. договору відповідач не мав права відмовитись від договору в односторонньому порядку, а з листа позивача від 24.09.2024 вбачається, що він від договору на той час також не відмовився, а тому з огляду на положення п. 10.1. договору, а також на те, що сторонами не були виконані у повному обсязі зобов`язання за договором до 31.12.2024, строк його дії після цієї дати продовжився. Разом з цим, у претензії від 05.12.2025 позивач зазначив, що він вважає договір припиненим та вимагав повернення всієї суми попередньої оплати. Отже, у спірних правовідносинах має місце обставина припинення договору за ініціативою позивача.
В цей же час, з переписки сторін вбачається, що відповідач частину робіт виконав, натомість з матеріалів справи неможливо достовірно встановити яку саме частину і її вартість. Так, відповідач вказував, що він виконав 95% робіт, тоді як позивач щодо цього заперечує та вказує про 10% робіт, а зміст листа від 24.09.2024 містить лише перелік робіт та статус їх виконання і прийняття позивачем (виконано, не виконано, частково виконано). Отже, суд виснує, що у спірних правовідносинах має місце часткове виконання відповідачем зобов`язання за договором та часткове прийняття робіт позивачем, виходячи зі змісту останнього листа позивача від 24.09.2024. Посилання позивача на відсутність в матеріалах справи підписаного акту щодо частково виконаних робіт суд до уваги не приймає, оскільки як встановлено судом, фактично сторони умови виконання договору погоджували і приймали саме шляхом ведення електронного листування.
Отже, оскільки відповідачем роботи були частково виконані, а позивач був ініціатором припинення договірних відносин, суд виснує, що з урахуванням п. 2.5. договору сплачена позивачем сума попередньої оплати не підлягає поверненню відповідачем. 
В цей же час, оскільки роботи не виконані у повному обсязі, що не спростовано відповідачем, суд вважає, що у спірних правовідносинах наявні підстави для застосування п. 7.4. договору, у зв`язку з чим позивач має право вимагати від відповідача сплати неустойки у розмірі попередньої оплати, а саме в сумі 13510,00 грн. 
Водночас, вирішуючи питання щодо можливості зменшення суми неустойки, заявленої позивачем до стягнення, суд, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, зазначає таке.
Так, при зменшенні розміру неустойки, суд бере до уваги інтереси сторін, що заслуговують на увагу, і оцінює співвідношення розміру заявленої до стягнення пені, зокрема, із розміром збитків позивача. Якщо порушення зобов`язання відповідачем не потягло за собою значні збитки для інших господарюючих суб`єктів, то суд може з урахуванням інтересів сторін зменшити розмір належної до сплати пені. При цьому як необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій, так і розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.
Водночас, за своєю правовою природою штрафні санкції виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності та стягується в разі порушення такого зобов`язання. Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.
При цьому, наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Вирішуючи питання щодо доцільності зменшення суми неустойки у цій справі суд враховує ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за спірним договором (часткове виконання робіт), а також те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач або інші особи зазнали збитків у зв`язку із простроченням виконання зобов`язання у спірних відносинах. З іншого боку суд враховує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження актуального майнового стану обох сторін, відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження настання для відповідача у спірних правовідносинах форс-мажорних обставин, а також те, що відповідач при укладенні договору з позивачем на власний розсуд погодився з умовами, які передбачають застосування санкцій за фактичне невиконання повного обсягу робіт.
За цих обставин, суд доходить висновку щодо можливості зменшення розміру заявлених штрафних санкцій у вигляді неустойки, що підлягає стягненню з відповідача, на 50%, адже таке зменшення суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі, що запобігатиме настанню для них негативних наслідків.
Приймаючи до уваги вищевикладене, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Горкуши Вадима Петровича до Фізичної особи-підприємця Приходька Володимира Олександровича слід задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача на користь позивача неустойку в сумі 6755,00 грн, в іншій частині позову відмовити.

Розподіл судових витрат
Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
У відповідності до ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
У п. 4.3. постанови від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI господарського процесуального кодексу України" пленум Вищого господарського суду України роз`яснив, що у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.
Приймаючи до уваги вищезазначене, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру позовних вимог без урахуванням обставини зменшення судом за власною ініціативою суми неустойки.
Водночас, частиною 3 ст. 123 ГПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За змістом ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ст.124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Відповідно до ч. 1, 2, ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За змістом ч. 3 - 6 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 5, 6 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом наведеної норми адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (Аналогічна за змістом позиція викладена Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зокрема, у постанові від 19.01.2022 у справі № 910/1344/19).
Суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю, водночас, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява № 19336/04).
Так, у позовній заяві позивач заявив до стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 21-26, т.1), 18.03.2026 між позивачем та Адвокатським бюро Павла Удода був укладений договір про надання правничої (правової) допомоги № 18/03, за умовами якого адвокат зобов`язався надати позивачу правничу допомогу у справі з питань повернення суми попередньої оплати (авансу) та стягненню неустойки з відповідача за договором про надання послуг (виконання робіт) у сфері інформатизації від 23.02.204 № 23/02-24 у судовому порядку. Договором погоджена вартість послуг у виді фіксованого гонорару, який визначений у розмірі 10000,00 грн та підлягає сплаті протягом 3 днів з моменту підписання договору. Строк дії договору встановлений з 09.03.2026 по 31.12.2026. 
Як вбачається з наявного в матеріалах справи інформаційного повідомлення про зарахування коштів № 386 (а.с. 8, т.1), послуги адвоката в сумі 10000,00 грн були сплачені позивачем у повному обсязі. 
Отже, приймаючи до уваги надані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом цієї справи, врахувавши відсутність в матеріалах справи належних доказів неспівмірності цих витрат та обґрунтованого клопотання відповідача про їх зменшення, суд дійшов висновку, що витрати позивача є доведеними та обґрунтованими, а тому підлягають відшкодуванню за рахунок позивача в сумі, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд 
ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Приходька Володимира Олександровича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Горкуши Вадима Петровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) неустойку в сумі 6755 грн 00 коп, судовий збір в сумі 1331 грн 20 коп та витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн 00 коп. 
3. В іншій частині позову відмовити. 
Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.
Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.
Повний текст рішення складено 13 липня 2026 р.

Суддя Д.О. Бездоля