ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2026	м. Дніпро	Справа № 904/6870/25 (904/4374/25)	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Соловйової А.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Північного офісу Держаудитслужби (04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 18, код ЄДРПОУ 40479560) 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" (49094, м. Дніпро, вул. Мандриківська, буд. 47 офіс 503, код ЄДРПОУ 41449359) 
про стягнення суми передоплати у розмірі 15 340 грн., пені у розмірі 2 761,20 грн., інфляційної складової у розмірі 2 586,96 грн., 3% річних у розмірі 538,90 грн., штрафу у розмірі 1 073,80 грн. 

Без виклику учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Північний офіс Держаудитслужби звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" про стягнення суми передоплати у розмірі 15 340 грн., пені у розмірі 2 761,20 грн., інфляційної складової у розмірі 2 586,96 грн., 3% річних у розмірі 538,90 грн., штрафу у розмірі 1 073,80 грн.
Позов обґрунтований порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № 2803/01 від 29.03.2022 з поставки оплаченого товару. 
Ухвалою суду від 12.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Справу № 904/4374/25 ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Ніколенко М.О.) від 28.05.2026 передано матеріали справи № 904/4374/25 господарському суду, в провадженні якого перебуває справа № 904/6870/25 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" (ідентифікаційний код 41449359), для розгляду спору по суті в межах цієї справи.
Судом за допомогою автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що 23.12.2025 Господарським судом Дніпропетровської області відносно відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг" (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 503., код ЄДРПОУ 41449359) відкрито провадження у справі про банкрутство №904/6870/25, що перебуває на розгляді судді Господарського суду Дніпропетровської області Соловйової А.Є. 
21.10.2019 року набув чинності Кодекс України з процедур банкрутства.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.
Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, на підставі положень частини 3 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства матеріали справи №904/6870/25(904/4374/25) передані до розгляду судді Соловйовій А.Є.
Ухвалою суду від 05.06.2026 справу № 904/6870/25(904/4374/25) прийнято до свого провадження.  Постановлено здійснювати розгляд справи №904/6870/25(904/4374/25) в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. 
Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.
Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Також, у частині 7 статті 6 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Так, судом встановлено, що ухвалою суду від 05.06.2026 зокрема, було роз`яснено відповідачу, що відповідно до ст. 178 ГПК України він має право надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 165 ГПК України протягом 15 днів з дня отримання ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. У разі ненадання відзиву на позовну заяву, додаткових доказів у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. 
За змістом пункту 2 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Враховуючи вказане, з урахуванням положень частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України ухвала суду від 05.06.2026 була отримана відповідачем 06.06.2026, що підтверджується Довідкою Господарського суду Дніпропетровської області про доставку електронного листа до електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю "Лівайн Торг".
Станом на день прийняття рішення відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався.
В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України, судом прийнято рішення у справі.
Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:
29.03.22022 між; Північним офісом Держаудитслужби (далі – Покупець, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лівайн Торг» (далі – Постачальник, Відповідач) було укладено Договір поставки товару (бензину) № 2803/01 (далі - Договір поставки).
Відповідно до пункту 1.1. Договору поставки «Постачальник зобов`язується постачати Покупцю партіями бензин в асортименті в подальшому іменовані Товар, відповідно до коду ДК 021:2015 - 09130000-9 - Нафта і дистиляти та приймає на себе зобов`язання передати Покупцю у власність Товари, а Покупець зобов`язується сплатити і прийняти вказаний Товар».
Згідно з пунктом 1.4. Договору поставки кількість Товару: «згідно накладних на товар».
Відповідно до пункту 1.5. Договору поставки «відпуск Товару з АЗС здійснюється за довірчими документами (скретч-картки) на отримання товару відповідно «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997».
Згідно з пунктом 1.2. Договору поставки «найменування Товару: бензин А-95».
Отже, з положень договору між Позивачем та Відповідачем випливає, що предметом постачання є продукція (товар) - бензин марки А-95, а не скретч-картки (паливні талони).
Відповідно до пункту 2.1. « Товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Покупцем по кількості і якості з моменту фактичного отримання Товару згідно умов Договору».
Згідно з пунктом 3.1. Договору поставки «Ціна 1 літра Товару: згідно накладних на товар».
Відповідно до пункту 3.2. Договору поставки «Загальна сума Договору: 29 865 грн (Двадцять дев`ять тисяч вісімсот шістдесят п`ять грн), у тому числі ПДВ 1 953,79 грн. (Одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят три гривні сімдесят дев`ять копійок)».
Позивач здійснив часткову оплату Товару у розмірі 9 900,00 грн відповідно до видаткової накладної № 0001/0001892 від 29.03.2022, що підтверджується платіжним дорученням № 346 (призначення платежу: « 3505010;2210;придбання бензину зг.дог. №2803/01 від 29.03.22р. та вид.накл.№0001/0001892 від 29.03.2022 р.;ПДВ-647,66.»), що відповідає обсягу 300 літрів бензину за встановленою ціною.
В подальшому між Покупцем та Постачальником було укладено Додаткову угоду до Договору поставки, якою сторони домовились про зменшення суми Договору до 29 660,00 грн (у тому числі ПДВ - 1 940,37 грн) та викладення Специфікації у новій редакції (далі - нова специфікація).
Різниця між первинною специфікацією та специфікації в новій редакції полягає в тому, що в первинній специфікації вказано товар «Бензин А-95» в кількості 905 літрів з ціною 33,00 грн з ПДВ на загальну суму 29 865,00 грн з ПДВ, а в специфікації в новій редакції вказано товар «Бензин А-95» в кількості 300 літрів з ціною 33,00 грн з ПДВ на загальну суму 9 900,00 грн з ПДВ та товар «Бензин А-95» в кількості 380 літрів з ціною 52,00 грн з ПДВ на загальну суму 19 760,00 грн з ПДВ. (загалом на суму 29 660,00 грн з ПДВ).
Позивачем було здійснено другу часткову оплату Товару у розмірі 19 760,00 грн відповідно до видаткової накладної № 0001/0005464 від 03.06.2022, що підтверджується платіжним дорученням № 637 (призначення платежу: « 3505010;2210;придбання бензину зг.дог. №2803/01 від29.03.22 та вид.накл.№0001/0005464 від 03.06.2022; ПДВ-1292,71.») і відповідає обсягу 380 літрів бензину за встановленою ціною.
Відповідно до частини першої статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, — у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Договором встановлено, що предметом поставки є бензин А-95, відпуск якого здійснюється за допомогою скретч-карток відповідно до «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997, моментом передачі товару вважається його фактичне отримання Покупцем на АЗС, а ціна за одиницю обчислюється згідно з даними, викладеними в накладних на товар. Позивач у свою чергу належним чином виконав грошове зобов`язання за Договором поставки, сплативши грошові кошти у загальній сумі 29 660,00 грн, у тому числі 9 900,00 грн попередньо за 300 літрів та 19 760,00 грн у подальшому за 380 літрів, чим здійснив повний розрахунок за умовами Договору.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІУ (далі - Закон № 996) первинний документ — документ, який містить відомості про господарську операцію.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Згідно з частиною другою статті 9 Закону № 996 первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).
Відповідно, видаткова накладна - це первинний бухгалтерський документ, який підтверджує факт передачі товарів чи матеріальних цінностей від однієї сторони іншій та є підставою для їх обліку згідно із Законом № 996.
Отже, в даному випадку видатковими накладними підтверджується факт отримання Покупцем від Постачальника документів (скретч-карток), за якими Покупець може отримати Товар на АЗС Постачальника.
Відповідно до пункту 4.3. Договору поставки та частини першої статті 23 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 № 2456-VI (далі - Закон № 2456) будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.
У відповідних платіжних дорученнях в призначенні платежу вказано « 3505010;2210; придбання бензину зг.дог. №2803/01 від 29.03.22р. та вид.накл. №0001/0001892 від 29.03.2022; ПДВ-647,66.» та « 3505010;2210; придбання бензину зг.дог.№2803/01 від 29.03.22 та вид.накл.№0001/0005464 від 03.06.2022; ПДВ-1292,71.», тобто оплата здійснена в обсязі, в строк та в порядку згідно з договором та вимогами законодавства.
Згідно з пунктом 5.1. Договору поставки, «строк поставки товарів - до закінчення терміну дії довірчого документу (скретч-картки). Термін дії скретч-карток дійсний з моменту активації 2 роки».
Відповідно до підпункту 5.2.1. пункту 5.2. Договору поставки,«Місце поставки (передачі) товарів» Договору поставки, передача товару (бензин А-95) здійснюється на АЗС Постачальника шляхом заправки автомобілів Покупця при пред`явленні довіреними особами Покупця скретч-картки.
Підпунктом 5.2.2. пункту 5.2. Договору поставки, «Місце поставки (передачі) товарів» Договору поставки встановлено, що скретч-картка є підставою для видачі (заправки) на АЗС вказаного у карті об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених скретч-картках вважаються виконаними, при цьому Постачальник не може покупцю товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в скретч-картці.
Згідно з пунктом 5.3. Договору поставки, Покупець зобов`язується отримати Товар до закінчення терміну дії довірчого документу, який зазначений на довірчому документі.
Відповідно до пункту 6.3. Договору поставки, «Постачальник зобов`язаний: забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим Договором; забезпечити поставку товарів, якість яких відповідає умовам, установленим розділом 2 цього Договору».
Згідно з пунктом 7.1. Договору поставки у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим Договором.
Згідно з частиною першою та другою статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Таким чином, статтею 598 Цивільного кодексу України встановлено загальне правило, за яким припинення зобов`язання допускається виключно на підставах, передбачених договором або законом. Припинення зобов`язання за вимогою однієї зі сторін є можливим лише у разі, якщо таке право прямо передбачено умовами договору або випливає з вимог закону, що у даному випадку відсутнє.
Отже, за загальним правилом, зміна або розірвання господарських договорів допускаються лише за взаємною згодою сторін у порядку, передбаченому діючим законодавством. В односторонньому порядку зміна або розірвання договору (як спосіб припинення зобов`язання) можливі виключно у випадках, прямо передбачених законом або самим договором.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019, у справі № 916/1684/18 (п. 6.2.8; реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР: 82829579).
Відповідно до частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою та другою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до частини першої статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Статтею 631 ЦК України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.
Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Позивачем оплачено 29 660,00 грн за загальний обсяг бензину А-95 у розмірі 680 літрів, проте залишок непоставленого товару становить 295 літрів на суму 15 340,00 грн.
Постачальник не здійснив поставку Товару на суму 15 340,00 грн, чим не виконав свої зобов`язання щодо поставки Товару, що є порушенням умов укладеного договору поставки.
Відповідач не забезпечив належного виконання умов договору, унаслідок чого Позивач був позбавлений можливості отримати оплачений товар.
Згідно з частиною першою статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідач не виконав свої договірні зобов`язання належним чином, оскільки не передав Позивачу товар (бензин марки А-95), попередньо оплачений останнім шляхом придбання скретч-карток, унаслідок чого Позивач був фактично позбавлений можливості реалізувати своє право на отримання зазначеного товару у встановленому обсязі, порядку та в передбачений договором строк. Таким чином, зобов`язання Відповідача за договором поставки залишилося невиконаним.
Як зазначалося вище, з положень договору випливає, що предметом постачання є продукція (товар) - бензин марки А-95, а не скретч-картки (паливні талони).
Відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою наказом Міністерства палива та енергетики України від 20.05.2008 № 281/171/578/155, талон - це спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому. Форму, зміст та ступінь захисту бланків талонів установлює емітент талона. При цьому необхідними елементами змісту талона є його серійний та порядковий номери.
Заправлення за талонами відображається у змінному звіті АЗС за формою N 17-НП (п. 10.3.3.2 Інструкції).
За загальним правилом для отримання товару на АЗС покупець пред`являє оператору АЗС картку на пальне. Оператор АЗС здійснює відповідну ідентифікацію картки на пальне, здійснює фактичну передачу (видачу) товару відповідної марки та кількості, після чого картка на пальне залишається у оператора, що є підтвердженням факту отримання покупцем товару зі зберігання відповідного асортименту та кількості.
Талон (скретч-картка) не засвідчує виникнення права власності на пальне, а слугує доказом попередньої оплати відповідного обсягу пального конкретного оператора автозаправної станції.
Згідно з частиною першою статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Відповідно до частини другої статті 662 Цивільного кодексу України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1. вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар, - надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
Відповідно до частини другої статті 664 Цивільного кодексу України якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.
Згідно з частиною першою статті 670 Цивільного кодексу України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Оскільки Відповідач не забезпечив фактичної передачі Товару Покупцю при пред`явленні останнім скретч-карток на пальне та не поставив у повному обсязі попередньо оплачений обсяг бензину, Позивач, керуючись статтею 693 ЦК України, звернувся до суду з позовною вимогою стягнути суму 15 340,00 грн, сплачену за непоставлений попередньо оплачений обсяг товару.
Таким чином, сума основного боргу відповідача перед позивачем за недопоставлений товар становить 15 340,00грн.
Щодо правових підстав нарахування позивачем штрафу, інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені, суд встановив наступне.
Відповідно до умов договору (враховуючи положення пункту 5.1 Договору поставки про строк дії скретч-карток («Термін дії скретч-карток дійсний з моменту активації 2 роки») та оплату за непоставлені 295 літрів бензину А-95 відповідно до видаткової накладної № 0001/0005464 від 03.06.2022) Відповідач мав виконати зобов`язання до 03.06.2024, проте не виконав його у повному обсязі (непоставленними залишились 295 літрів на суму 15 340,00 грн).
Враховуючи положення статей 231 та 549 Цивільного кодексу України, пункту 19 прикінцевих та перехідних положень ЦК України за прострочення строку поставки Товару Відповідач зобов`язаний сплати Позивачу неустойку (пеню) в розмірі 2 761,20 грн, що підтверджується наступним розрахунком: Пеня=15340*0,1%*180=15340*0,001*180=2 761,20грн.
Відповідно до частини першої статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 зроблено висновок, що «при обчисленні інфляційних збитків за наступний період, до початкової заборгованості включається вартість грошей (боргу), яка визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній період» (абз. 2, п. 40 постанови; реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР: 90205663).Відповідно до пункту 42 цієї постанови «Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відступає від висновків касаційного суду у постановах від 21.05.2019 у справі №916/2889/13 та від 14.01.2020 у справі №924/532/19 про можливість розрахунку інфляційних збитків за поточний період без урахування інфляційної складової основного боргу за попередній місяць, оскільки це порушує принципи індексації доходів населення, визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення", Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 та Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженого наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007, з дотриманням певної математичної послідовності розрахунку, закладеної у цих нормативних актах» (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР: 90205663).
Так, позивачем здійснено нарахування інфляційного за формулою: ПС = ( III : 100 ) х ( 112 : 100 ) х ( 113 : 100 ) х ... ( IIZ : 100 ), ІІ1 індекс інфляції за перший місяць прострочення, IIZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період (04.06.2024 - 05.08.2025, 428 днів): Пс = (102.20 : 100) х (100.00 : 100) х (100.60 : 100) х (101.50 : 100) х (101.80 : 100) х (101.90 : 100) х (101.40 : 100) х (101.20 : 100) х (100.80 : 100) х (101.50 : 100) х (100.70 : 100) х (101.30 : 100) х (100.80 : 100) = 1.16864168. Таким чином інфляційне збільшення становить: 15340.00x1.16864168-15340.00= 2586,96 грн.
Останній період: 04.06.2024 - 05.08.2025, 428 днів; Червень 2024 - 102.20, Липень 2024 - 100.00, Серпень 2024 - 100.60 Вересень 2024 - 101.50 Жовтень 2024- 101.80 Листопад 2024 - 101.90 Грудень 2024 - 101.40 Січень 2025 - 101.20 Лютий 2025 - 100.80 Березень 2025 - 101.50 Квітень 2025 - 100.70 Травень 2025 - 101.30 Червень 2025 - 100.80. Таким чином, розмір інфляційного збільшення грошового зобов`язання становить: (15 340 * 1,16864168)-15340 = 2586,96 грн.
Згідно зі статтею 625 ЦК України відсоткова ставка за прострочене зобов`язання становить три проценти річних від простроченої суми.
Так, позивачем здійснений нарахування 3% річних за формулою: Сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.
Період прострочення грошового зобов`язання: з 04.06.2024 до 31.12.2024 15340 х3х211 : 366 : 100. Кількість днів у періоді: 211. Сума: 265,31 грн.
Період прострочення грошового зобов`язання: з 01.01.2025 до 05.08.2025 15340 х3х217 : 365 : 100. Кількість днів у періоді: 217. Сума: 273,60 грн.
Таким чином, загальна сума 3% річних складає 538,90 грн.
Відповідно до частини другої статті 231 ГК України (який діяв на момент звернення позивача до суду) за порушення строків виконання зобов`язання за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Так, позивачем здійснений нарахування штрафу: вартість непоставленого товару складає 15 340,00 грн. Відповідно штраф у розмірі 7 % складає 1073,80 грн (15340*7% = 15340*0,07 = 1073,80 грн).
З урахуванням встановлених обставин, перевіривши правильність нарахувань штрафу, інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Північного офісу Держаудитслужби про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІВАЙН ТОРГ" стягнення суми передоплати у розмірі 15 340,00 грн, пені у розмірі 2 761,20 грн, інфляційних втрат у розмірі 2 586,96 грн, 3% річних у розмірі 538,90 грн, 7% штрафу у розмірі 1 073,80 грн.
Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.
Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.
Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.
На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.
Відповідно до частини першої статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статі 2 ГПК України).
Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1 рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004).
Щодо надання оцінки доводам кожної зі сторін, суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суди мають також враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), "Трофимчук проти України" (рішення від 28.10.2010), де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.
Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 252, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Північного офісу Держаудитслужби (04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 18, код ЄДРПОУ 40479560) до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІВАЙН ТОРГ" (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 503, код ЄДРПОУ 41449359) про стягнення суми передоплати у розмірі 15 340 грн., пені у розмірі 2 761,20 грн., інфляційної складової у розмірі 2 586,96 грн., 3% річних у розмірі 538,90 грн., штрафу у розмірі 1 073,80 грн. – задовольнити повністю.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІВАЙН ТОРГ» (49000, м. Дніпро, вул. Мандриківська, будинок 47, офіс 503, код ЄДРПОУ 41449359) на користь Північного офісу Держаудитслужби (04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 18, код ЄДРПОУ 40479560) 15 340,00 грн – основний борг, 2 761,20 грн - пеня за прострочення, 2 586,96 грн - інфляційні втрати, 538,90 грн – 3% річних, 1 073,80 грн - штраф у розмірі 7 % від вартості, судового збору у розмірі 2 422,40 грн. 
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.
Рішення суду може бути оскаржено в порядки та строки, встановлені ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.
Повне рішення складено 09.07.2026. 

Суддя	 	А.Є. Соловйова