МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 липня 2026 р.  	№ 400/5563/26 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши з урахуванням особливостей, встановлених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства, адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідача	Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, вул. Артилерійська, 18, м. Миколаїв, 54006, 	

третя особа	Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , 	

про	визнання протиправною та скасування постанови від 11.05.2026 року ВП № 80415206,	
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відповідач, Відділ), третя особа - військова частина НОМЕР_1 , в якому просить:
1. Визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 80415206, винесену 11.05.2026 заступником начальника відділу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Куліковим Владиславом Олеговичем.
2. Стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу, сформовані на день ухвалення рішення у справі, на користь позивача.
На обґрунтування позовних вимог зазначив, що у державного виконавця не було законних підстав для закінчення виконавчого провадження.
У відзиві представник відповідача вказав на те, що державний виконавець діяв на підставі норм Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404).
Третя особа пояснень не надала.
На підставі частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглянув справу в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.
Суд встановив, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.10.2025 у справі № 400/6637/25 позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 задоволено частково та:
-визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 року по 19.05.2023 року включно грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військове звання, надбавки за особливості проходження військової служби, надбавки, доплати, підвищення та премії) з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 року, Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 року, Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 року та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 року відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.17 р. № 704;
-зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплату ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 року по 19.05.2023 р. включно грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військове звання, надбавки за особливості проходження військової служби, надбавки, доплати, підвищення та премії) з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 року, Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021 року, Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 року та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 року відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.17 р. № 704, з урахуванням раніше виплачених сум;
-визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) індексації грошового забезпечення за період з 15.11.2012 року по 28.02.2018 року з урахуванням базовою місяця - січень 2008 року;
-зобов`язано військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 15.11.2012 року по 28.02.2018 року з урахуванням базовою місяця - січень 2008 року;
-визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) індексації - різниці грошового забезпечення в розмірі - 4463,15 гри. за кожний місяць починаючи за період з 01.03.2018 року по 01.02.2020 року відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;
-зобов`язано військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) індексацію-різницю грошового забезпечення в розмірі - 4463,15 гри. за кожний місяць починаючи за період з 01.03.2018 року по 01.02.2020 року відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.
Рішення набрало законнної сили 21.01.2026.
Виконавчі листи судом видано 17.02.2026.
05.03.2026 головний державний виконавець Відділу Куліков В.О. відкрив виконавче провадження № 80415206 з виконання вказаного виконавчого листа.
06.04.2026 головний державний виконавець Відділу Куліков В.О. на підставі статей 63, 75 Закону № 1404 виніс постанову про накладення на військову частину штрафу у розмірі 5100 грн.
07.05.2026 головний державний виконавець Відділу Куліков В.О. на підставі статей 63, 75 Заокну № 1404 виніс постанову про накладення на військову частину штрафу у розмірі 10200 грн.
08.05.2026 головний державний виконавець Відділу Куліков В.О. направив повідомлення про вчинення кримінального правопорушення до органу поліції.
11.05.2026 2026 головний державний виконавець Відділу Куліков В.О. на підставі статей 39, 40 Закону № 1404 виніс постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з невиконанням боржником рішення.
Вважаючи такі дії Відділу протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.
При прийнятті рішення суд виходив з такого.
Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частиною третьою статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом, а, згідно з частиною першою статті 373 Кодексу адміністративного судочинства України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Як вказано у статті 1 Закону № 1404, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 18 Закону № 1404 встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а пунктом 1 частини другої цієї ж статті визначено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Виходячи з цього, дії Відділу мали бути спрямовані на примусове виконання рішення суду, тобто, на проведення військовою частиною НОМЕР_1 перерахунку та виплати.
Доказів проведення перерахунку та виплати грошового забезпечення позивача матеріали виконавчого провадження не містять. Отже, рішення суду виконано не було.
Відповідно до пункту 11 частини першої статті 39 Закону № 1404, надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону є підставою для закінчення виконавчого провадження.
Суд наголошує, що накладення на боржника повторного штрафу та звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.
Накладення штрафів та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.
Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника, не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.
Суд врахував, що Законом № 1404 на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом № 1404 заходи в межах встановлених повноважень.
Однак, наявні у матеріалах справи документи щодо виконавчого провадження № 80415206 не містять достатніх доказів на підтвердження обставин перевірки виконання рішення боржником безпосередньо перед тим, як прийняти оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження.
Постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.12.22 у справі № 340/5200/21, від 08.12.2022 у справі № 457/359/21, від 27.03.2019 у справі № 750/9782/16-а, від 07.08.2019 у справі № 378/1033/17, від 04.09.2019 у справі № 286/1810/17, від 07.10.2020 у справі № 461/6978/19, від 25.11.2020 у справі № 554/10283/18, від 13.12.2021 у справі № 520/6495/2020, від 26.10.23 у справі № 420/1511/23, від 02.11.23 у справі № 580/4398/22.
Тому суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.
Від сплати судового збору позивач звільнений.
Стосовно стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд вказує наступне.
До позовної заяви додані:
договір про надання правничої допомоги від 04.06.2025;
свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН № 5227.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Суд встановив, що жодний з поданих представником позивача документів не містить інформації про те, що надані адвокатом послуги мають відношення до спору, що виник у зв`язку з діями відповідача, тому ці документи не можуть бути визнані такими, що підтверджують витрати, пов`язані з розглядом справи.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про недоведеність факту понесення позивачем витрат, що стосуються цієї справи, що виключає прийняття судом рішення про розподіл.
Враховуючи непідтвердження факту понесення позивачем витрат на правничу допомогу, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 9, 77, 241-246, 250, 255, 268-271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.
2. Визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 80415206, винесену 11.05.2026 заступником начальника відділу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Куліковим Владиславом Олеговичем.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Птичкіна