Справа № 756/12004/25
Провадження № 2/756/6005/26

оболонський районний суд міста києва
 
РІШЕННЯ
 
іменем України
 
03 липня 2026 року м. Київ
Оболонський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Пукала А.В., за участю секретаря судового засідання Пегети І.Е., представника відповідачів Марківа Н.В. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії,
У С Т А Н О В И В :
 
Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до Оболонського районного суду м. Києва із зазначеною позовною заявою, в якій просило стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 112 701,27 грн.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є виконавцем комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 . З 01.05.2018 по 31.10.2021 позивач надавав послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а з 01.11.2021, у зв`язку зі зміною законодавства, є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Договір про надання послуг оформлено як публічний договір приєднання, опублікований у газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085). Право вимоги за послуги, спожиті до 01.05.2018, позивач набув за договором відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 № 602-18, укладеним з Публічним акціонерним товариством «Київенерго». Відповідачі як зареєстровані у квартирі особи є споживачами послуг та своєчасно не сплачували їх вартість, унаслідок чого станом на 30.06.2025 утворилася заборгованість у розмірі 112 701,27 грн, на яку нараховано інфляційні втрати, 3% річних та пеню.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 11.08.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12.12.2025 позов задоволено. 12.02.2026 до суду від представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Марківа Назара Володимировича надійшла заява про перегляд заочного рішення. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 30.03.2026 заяву про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення від 12.12.2025 скасовано, а розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Відзив на позовну заяву відповідачі не подали. Свої заперечення проти позову відповідачі виклали у заяві про перегляд заочного рішення, зазначивши, що у період, за який нараховано заборгованість, вони були неповнолітніми та перебували на утриманні батька; власником квартири був їхній батько ОСОБА_4 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 подарував квартиру ОСОБА_3 , а згодом помер; спадщину після смерті батька відповідачі не приймали, спадкового майна не залишилося, а тому обов`язку зі сплати заявленої заборгованості вони не несуть.
Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, явку представника не забезпечив, у позовній заяві просив розглянути справу без його участі. Представник відповідачів ОСОБА_1 у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити з мотивів, наведених у заяві про перегляд заочного рішення.
Суд, заслухавши представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» є визначеним виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а з 01.11.2021 - послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за відповідною адресою. Правовідносини між виконавцем та споживачем оформлені публічним договором приєднання, опублікованим у газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085) (ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 633, 634 ЦК України).
Згідно з витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання відповідачів; постачання теплової енергії за вказаною адресою здійснюється позивачем за відкритим особовим рахунком.
Як вбачається з договору дарування квартири від 19.05.2023, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорногуз О.В. за реєстровим № 2500, квартира за вказаною адресою належала на праві приватної власності ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 12.08.2003. Цього ж дня, 19.05.2023, ОСОБА_4 подарував квартиру ОСОБА_3 , право власності якої на квартиру виникло з 19.05.2023.
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру від 28.01.2026; після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 заведено спадкову справу № 945/2023. Згідно із заявами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 28.01.2026, посвідченими приватним нотаріусом, відповідачі заяв про прийняття спадщини після смерті батька не подавали і свідоцтв про право на спадщину не отримували, а квартира до складу спадщини не увійшла, оскільки була відчужена спадкодавцем за договором дарування ще за його життя.
Відповідач ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 та досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_5 , а відповідач ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 та досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_7 . Отже, упродовж усього періоду, за який нараховано переважну частину заявленої до стягнення заборгованості, обидва відповідачі були неповнолітніми, а власником квартири одноосібно був їхній батько.
Заявлена до стягнення заборгованість у розмірі 112 701,27 грн нарахована станом на 30.06.2025 та складається із заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого гарячого водопостачання, яка утворилась до 01.05.2018; заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2018 по 31.10.2021; заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за період з 01.11.2021, а також нарахованих на ці суми інфляційних втрат, 3% річних, пені та плати за абонентське обслуговування і обслуговування вузла комерційного обліку.
Як вбачається з наданого позивачем помісячного розрахунку заборгованості, нарахування плати за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води після відчуження квартири за адресою у подальшому не здійснювалися, а розмір заборгованості не збільшувався: за період з травня 2023 по червень 2025 року щомісячні нарахування практично не здійснювалися, а вихідне сальдо заборгованості залишалося незмінним. Таким чином, уся заявлена до стягнення заборгованість сформувалася до набуття ОСОБА_3 права власності на квартиру та є заборгованістю за послуги, спожиті у період, коли власником квартири був ОСОБА_4 .
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Цивільним кодексом України та іншими актами законодавства у сфері надання житлово-комунальних послуг.
За змістом п. 5, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем є, зокрема, фізична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб. Відповідно до ч. 3 ст. 9 цього Закону дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. За правилом ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом; за ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.
Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними; факт відсутності письмового договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (правова позиція Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15, підтверджена постановою Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17). Водночас це правило визначає підстави відповідальності особи, яка має статус споживача, і не поширюється на осіб, які у відповідний період такого статусу не мали.
Зі змісту наведених норм у їх сукупності вбачається, що обов`язок з оплати житлово-комунальних послуг покладається на власника житла та на дієздатних осіб, які проживають та/або зареєстровані у ньому, за період, коли вони мали відповідний статус; солідарний обов`язок не презюмується.
Щодо періоду неповноліття відповідачів суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а управління майном малолітньої дитини здійснюють її батьки (ст. 177 СК України). За змістом п. 99.2 ст. 99 ПК України грошові зобов`язання неповнолітньої особи виконують її батьки (усиновлювачі, опікуни, піклувальники) до набуття нею повної цивільної дієздатності.
Упродовж усього періоду до 31.10.2021, а відповідач ОСОБА_2 - до 02.07.2024, відповідачі були неповнолітніми та не мали повної цивільної дієздатності, а власником квартири одноосібно був їхній батько ОСОБА_4 . За таких обставин відповідачі у ці періоди не належали до кола дієздатних осіб, на яких ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» покладає солідарну відповідальність за оплату житлово-комунальних послуг, а обов`язок утримувати майно та оплачувати спожиті послуги покладався на власника-батька (ст. 322 ЦК України) і на батьків як осіб, зобов`язаних утримувати дітей (ст. 180 СК України). Тому покладення на відповідачів обов`язку зі сплати заборгованості, нарахованої за послуги, спожиті у період їх неповноліття, є безпідставним.
Право власності на квартиру виникло у відповідача ОСОБА_3 лише з 19.05.2023 - з моменту прийняття дарунка (ст. 722 ЦК України); відповідач ОСОБА_2 власником квартири не є. За послуги, спожиті до набуття ОСОБА_3 права власності, тобто до 19.05.2023, відповідачі не відповідають, оскільки у цей період не мали статусу власника (споживача).
Заборгованість за житлово-комунальні послуги є особистим зобов`язанням споживача, який фактично користувався послугами у відповідний період, і не переходить до нового власника житла разом із набуттям права власності на нерухоме майно. Відповідно до ст. 520 ЦК України заміна боржника у зобов`язанні (переведення боргу) можлива лише за згодою кредитора. У постанові від 15.10.2020 у справі № 522/19127/18 Верховний Суд сформулював правовий висновок про те, що чинним законодавством не передбачено обов`язку набувача квартири сплачувати борги попередніх власників за раніше отримані ними житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не обумовлено договором про відчуження майна, а сам договір не містить застереження про переведення боргу і згоди кредитора на заміну боржника. Наведений висновок застосовний і до набуття права власності за договором дарування, оскільки ґрунтується на загальних положеннях зобов`язального права.
Договір дарування квартири від 19.05.2023 застереження про прийняття ОСОБА_3 боргу за житлово-комунальні послуги, нарахованого попередньому власнику, не містить; згоди позивача як кредитора на заміну боржника матеріали справи також не містять. Отже, заборгованість, нарахована за послуги, спожиті до 19.05.2023, залишається зобов`язанням попереднього власника квартири - ОСОБА_4 - і не може бути покладена на відповідача ОСОБА_3 як на нового власника.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (ст. 1218 ЦК України), а спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора лише в межах вартості одержаного у спадщину майна (ст. 1282 ЦК України). Квартиру ОСОБА_4 відчужив за життя, тому вона до складу спадщини не увійшла, а доказів наявності іншого спадкового майна матеріали справи не містять; крім того, спадщину відповідачі не приймали. До того ж позов пред`явлено до відповідачів не як до спадкоємців, а як до споживачів послуг, тоді як заборгованість, нарахована за період до набуття ними статусу споживача, є зобов`язанням власника житла.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд зазначає, що позивач не розмежував заборгованість за періодами та не довів, що будь-яка її частина нарахована за послуги, фактично спожиті після набуття ОСОБА_3 права власності (19.05.2023) або після досягнення ОСОБА_2 повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ). Навпаки, з помісячного розрахунку вбачається, що після зазначених дат нові нарахування за спожиті послуги не здійснювалися, а розмір заборгованості не збільшувався. За таких обставин підстав для покладення на відповідачів обов`язку зі сплати заявленої заборгованості, яка в повному обсязі сформувалася до набуття ними статусу власника (дієздатної особи), немає.
Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачів основної суми заборгованості, не підлягають задоволенню і похідні вимоги про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені (ст. 625 ЦК України, ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
За таких обставин, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, а в позові слід відмовити повністю.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. 264, 265 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
 
У задоволенні позовної заяви Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії - відмовити.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», код ЄДРПОУ 40538421, місцезнаходження: 01001, м. Київ, площа Івана Франка, 5.
Відповідач-1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач-2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя         Андрій ПУКАЛО