КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Єдиний унікальний номер справи № 377/500/25 Головуючий у суді першої інстанції - Малишенко Т.О.
Номер провадження № 22-ц/824/12573/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 серпня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 16 квітня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Малишенко Т.О., у місті Славутич, у справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення частини доходу за договорами найму (оренди) житлового будинку 
та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення частки витрат на утримання спільного майна,-
ВСТАНОВИВ:
У червні 2025 року  ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення частини доходу за договорами найму (оренди) житлового будинку, у якому просила стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину отриманого доходу за договорами найму (оренди) житлового будинку від 08 жовтня 2023 року та від 08 квітня 2024 року у розмірі 90 000 грн та судовий збір за подання позовної заяви та витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 гривень.
Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що відповідно до рішення Славутицького міського суду Київської області від 19 грудня 2023 року у справі №377/854/23, шлюб розірваний між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований 16 березня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис №31.
Відповідно до договору-купівлі продажу житлового будинку від 25 травня 2012 року, посвідченого Наваліхіною О.О., державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області, зареєстрованого в реєстрі за №1133, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , належить на праві спільної часткової власності, у рівних частинах нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1 . Будинок складається з 5-ти кімнат, загальної площі 166,3 кв м, житлова площа, 63,6 кв м. Даний житловий будинок був придбаний під час шлюбу.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, №16390181907 від 19 березня 2025 року, відповідно до договору купівлі-продажу від 25 травня 2012 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить по 1/2 частки житлового будинку   АДРЕСА_1 , загальної площі 166,3 кв м, житлова площа, 63,6 кв.м.
З 08 жовтня 2023 року по 08 жовтня 2024 року, відповідач отримав дохід у розмірі 180000 гривень від передання у тимчасове платне користування житлового будинку АДРЕСА_1 .
Не зважаючи на те, що вищевказаний будинок належить на праві приватної спільної часткової власності по 1/2 частки позивачу та відповідачу, останній відмовляється сплатити позивачу частину отриманого доходу за договорами найму ( оренди) житлового будинку у розмірі 90 000 гривень, а тому позивачка вимушена звернутись до суду з позовною заявою про стягнення частини доходу за договорами найму (оренди) житлового будинку з наступних підстав.
08 жовтня 2023 року між ОСОБА_1 (орендодавець) в інтересах якого діє ОСОБА_4 на підставі довіреності (зареєстрованої в реєстрі за №53 від 17 січня 2023 року) та ОСОБА_3 (орендарем) був укладений договір найму (оренди) житлового будинку.
Відповідно до п. 1.1 договору найму (оренди) житлового будинку від 08 жовтня 2023 року, Орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування житловий будинок: з метою проживання в ньому, який розташований: АДРЕСА_1 .
Пунктом 1.4 Договору найму (оренди) житлового будинку від 08 жовтня 2023 року, Орендодавець стверджує, що співвласники об`єкту найму не заперечують щодо передачі його в оренду і згодні на умови у термін оренди, зазначений в договорі. Всі претензії від співвласників і зареєстрованих осіб щодо умова цього договору Орендодавець зобов`язується вирішувати самостійно і за свій рахунок.
Пунктом 2.1 Договору найму (оренди) житлового будинку від 08 жовтня 2023 року, цей договір вступає в силу з 08 жовтня 2023 року і діє до 08 квітня 2024 року включно з можливою пролонгацією за взаємною згодою сторін шляхом усної домовленості.
Пункт 3.1 Договору найму (оренди) житлового будинку від 08 жовтня 2023 року, Прийом- передачі будинку і майна за Договором здійснюється на підставі підписаних сторонами актів прийому-передачі (додаток №1 від 08 жовтня 2023 року).
Відповідно до п. 5.1, п. 5.2, п. 5.3 Договору найму (оренди) житлового будинку від 08 жовтня 2023 року: - розмір щомісячної плати за найм складає - 15 000 грн; Плата за найм об`єкта сплачується орендарем наперед ( у вигляді передоплати за наступний місяць період з 08 по 10 числа кожного місця; Орендар наперед передав орендодавцю плату за найм у розмірі 30 000 грн, з них 15 000 грн в якості орендної плати за перший місяць, та 15 000 грн в якості гарантійного платежу за забезпечення майна в будинку.
Гарантійний платіж повертається орендарю після належного повернення будинку орендодавцю. 
08 квітня 2024 року між ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір найму (оренди) житлового будинку.
Відповідно до п. 1.1. договору найму (оренди) житлового будинку від 08 квітня 2024 року, Орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування житловий будинок: з метою проживання в ньому, АДРЕСА_1 .
Пунктом 1.4. договору найму (оренди) житлового будинку від 08 квітня 2024 року, Орендодавець стверджує, що співвласники об`єкту найму не заперечують щодо передачі його в оренду і згодні на умови у термін оренди, зазначений в договорі. Всі претензії від співвласників зареєстрованих осіб щодо умова цього договору Орендодавець зобов`язується вирішувати самостійно і за свій рахунок.
Пунктом 2.1. Договору найму, цей договір вступає в силу з 08 квітня 2024 року і діє до 08 жовтня 2024 року включно з можливою пролонгацією за взаємною згодою сторін шляхом усної домовленості.
Пунктом 3.1. договору найму (оренди) житлового будинку від 08 квітня 2024 року, Прийом- передачі будинку і майна за Договором здійснюється на підставі підписаних сторонами актів прийому-передачі (додаток №1 від 08 жовтня 2023 року).
Відповідно до п. 5.1, п. 5.2, п. 5.3 Договору найму (оренди) житлового будинку від 08 квітня 2024 року: -розмір щомісячної плати за найм складає - 15 000 грн; Плата за найм об`єкта сплачується орендарем наперед ( у вигляді передоплати за наступний місяць період з 08 по 10 числа кожного місця; Орендар наперед передав орендодавцю 08 жовтня 2023 року плату за найм у розмірі 30 000 грн, з них 15 000 грн в якості орендної плати за перший місяць, та 15 000 грн в якості гарантійного платежу за забезпечення майна в будинку. Гарантійний платіж повертається орендарю після належного повернення будинку орендодавцю. 24 вересня 2024 року відповідач направив ОСОБА_3 повідомлення про припинення дії договору найму житлового будинку з 08 жовтня 2024 року.
З 08 жовтня 2024 року договір найму (оренди) житлового будинку припинився і сторони в договорі зафіксували, що: « -Я, ОСОБА_3 , претензій до ОСОБА_1 не маю. В судовому порядку вирішувати спори щодо цих договорів намірів не маю. Гарантійний платіж в розмірі 15 000 грн отримала від представника ОСОБА_4 08 жовтня 2024 року підпис ОСОБА_3 - Представник орендодавця не маю претензій до орендаря по розміру отриманих платежів під час користування майном. 08 жовтня 2024 року підпис ОСОБА_4 »
З вищевикладеного вбачається, що вищевказані договори були укладенні та виконувались сторонами договорів у відповідності до вимог ст.ст. 237-239, 244-245, 759-765,782,785,810, ч.1 ст. 811, ч.3 ст.815, ст. 820, 100-1008 ЦК України.
Отримання відповідачем доходу за Договорами найму (оренди) житлового будинку від 08 жовтня 2023 року та від 08 квітня 2024 року, за період з 08 жовтня 2023 року по 08 жовтня 2024 року складає на загальну суму 180 000 грн (15 000 грн х 12 місяців), тому позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частини доходу за використання спільного майна у розмірі 90 000 грн.
20 червня 2025 року від відповідача ОСОБА_1 до суду в системі «Електронний суд» надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 - про стягнення частки витрат на утримання спільного майна. 
Зустрічний позов обґрунтовано тим, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у спільній частковій власності сторін у рівних частках. З квітня 2022 року по цей час відповідач (позивач у зустрічному позові) фактично самостійно утримував вказаний будинок: проживав у ньому деякий час, оплачував комунальні послуги, здійснював ремонти, оплачував послуги, пов`язані з утримуванням, забезпечував підтримку належного стану майна. Позивачка - ОСОБА_2 у цей період у будинку не проживала, участі у його утриманні не брала, витрат не компенсувала, попри неодноразові письмові та усні звернення з проханням взяти участь у витратах та справах, пов`язаних с майном. Відповідач не лише самостійно несе фінансові витрати на утримання будинку, а й витрачає значні особисті зусилля, час і ресурси на забезпечення його належного стану, вирішення комунальних питань, ремонтні роботи та технічне обслуговування систем. Таке навантаження, у поєднанні з відсутністю будь-якої участі з боку позивачки, створює нерівномірний розподіл обов`язків між співвласниками. Зазначені дії погіршують можливість нормального користування об`єктом спільної власності, створюють загрозу збереженню майна відповідача та вимагають додаткових зусиль на захист свого права.
За зазначений період ним понесено підтверджені витрати на суму 151 702,51 грн, до яких належать: оплата комунальних послуг, де - теплопостачання - 9 425,01 грн - водопостачання та водовідведення - 19 958,86 грн - інтернет - 9 504,19 грн - електроенергія - 73 521,67 грн витрати на ремонти та утримання - 28 292,78 грн послуги ріелтора та догляду за майном - 11 000 грн. Всього: 151 702,51 грн.
Будинок протягом усього цього періоду утримувався в належному стані: забезпечено безперебійну подачу комунальних послуг, виконано низку ремонтних робіт (у тому числі заміна обладнання), запобігалося зношенню інженерних систем та конструкцій, підтримувався порядок і житлові умови на рівні, що забезпечує збереження майна обох співвласників.
З урахуванням викладених обставин відповідач у справі ОСОБА_1 просив суд задовольнити його зустрічні вимоги та стягнути із позивачки у справі - співвласника частини будинку 75 851 грн в якості 1/2 частини понесених ним витрат на його утримання.
Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 16 квітня 2026 року первісний позов ОСОБА_2 - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , 1/2 частину отриманого доходу за договорами найму (оренди) житлового будинку від 08 жовтня 2023 року та від 08 квітня 2024 року у розмірі 90 000,00 гривень, та судовий збір у розмірі 968,96 гривень.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення частки витрат на утримання спільного майна - відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням відповідач у справі ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права, не в повному обсязі досліджено матеріали справи.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про отримання доходу від здачі будинку в оренду у розмірі 180 000 грн та, як наслідок, безпідставно задовольнив первісний позов про стягнення 90 000 грн.
Наголошує, суд першої інстанції виходив виключно з тексту договорів найму та самого лише факту їх підписання. Проте в матеріалах справи відсутні будь-які належні, допустимі та достовірні докази, які б підтверджували реальний факт передання коштів.
Висновок суду про беззаперечне отримання грошових коштів повністю спростовується показаннями свідка - ріелтора ОСОБА_5 , яка безпосередньо супроводжувала процес оренди. Здійснений судом аналіз її свідчень є вибірковим та упередженим, оскільки суд взагалі не відобразив у рішенні ключові факти, озвучені свідком під час допиту.
Під час розгляду справи свідок ОСОБА_5 неодноразово наголошувала на нестабільності, нерегулярності виплат та зменшенні сум через проведення ремонтних робіт та поліпшень за рахунок орендодавця.
Такі свідчення підтвердила у своєму допиті ОСОБА_3 , яка визнала чисельні ремонти, відрахування та покриття за рахунок ОСОБА_1 всіх зайвих витрат. Вказані твердження свідка та третьої особи підтверджують позицію, що суми за договором утримувалися, коригувалися в рахунок взаємозаліків та капітальних витрат на техніку і лічильники, а отже, «валовий дохід» у розмірі 180 000 грн є абстрактною фікцією, яку суд вирахував суто математично, проігнорувавши реальні обставини справи.
Суд фактично проігнорував положення ст. 511 ЦК України (треті особи у зобов`язанні), згідно з якими зобов`язання не може створювати обов`язків для третіх осіб. ОСОБА_2 не є стороною договору найму чи договору з ріелтором. Будь-які взаємозаліки, знижки, борги чи капітальні ремонти, які відбувалися в межах відносин з орендарем або ріелтором - це окремі цивільно-правові зобов`язання, які жодним чином не доводять отримання суми в 180 000 грн.
Суд першої інстанції розглянув справу поверхнево, без урахування їхнього суб`єктного складу та безпідставно використав обов`язки та дії третіх осіб (орендаря та ріелтора) як інструмент для звільнення співвласника ( ОСОБА_2 ) від її прямого, імперативного та безумовного обов`язку перед іншим співвласником, встановленого ст. 322 та ст. 360 ЦК України.
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову про стягнення витрат на утримання спільного майна, суд першої інстанції мотивував тим, що вказані витрати «покривалися за рахунок орендної плати», а отже, не було понесено особистих збитків.
Суд безпідставно поклав фінансовий тягар утримання та збереження будинку виключно на частку відповідача, забезпечивши позивачу отримання прибутку без жодної фінансової участі у збереженні спільної власності. 
Таким чином, суд звільнив позивачку від обов`язків, покладених на неї ст. 322 ЦК України, та створив умови для її безпідставного збагачення за рахунок відповідача.
Суд апеляційної інстанції забезпечив право відповідача, в суді апеляційної інстанції подати відзив (заперечення) на апеляційну скаргу, направивши ухвалу Київського апеляційного суду від 09 червня 2026 року про відкриття апеляційного провадження шляхом поштового направлення на адресу зазначену в позовній заяві та в апеляційній скарзі, яке повернулися до апеляційного суду із зазначенням причини повернення: «адресат відсутній за вказаною адресою».
Таким чином, суд апеляційної інстанції вжив усіх можливих заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи апеляційним судом.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться (частини перша і друга статті 131 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання, повідомленою цією особою суду, вважається врученням судової повістки цій особі.
Отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507цс18, від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18, провадження № 12-233гс18 та постановах Верховного Суду від 09 липня 2020 року у справі № 751/4890/19, провадження № 61-2583св20, від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20, провадження № 61-3782св21, від 12 травня 2022 року у справі № 645/5856/13-ц, провадження № 61-2876св21.
Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Славутицького міського суду Київської області від 19 грудня 2023 року у справі №377/854/23, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 16 березня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис №31.
Відповідно до Договору-купівлі продажу житлового будинку від 25 травня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області Наваліхіною О.О., зареєстрованого в реєстрі за №1133, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , належить на праві спільної часткової власності, у рівних частинах нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1 . Будинок складається з 5-ти кімнат, загальної площі 166,3 кв м, житлова площа, 63,6 кв м.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, №16390181907 від 19 березня 2025 року, відповідно до договору купівлі-продажу від 25 травня 2012 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить по 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , загальної площі 166,3 кв м, житлова площа, 63,6 кв м.
08 жовтня 2023 року між ОСОБА_1 (орендодавець) від імені якого діє ОСОБА_4 , на підставі довіреності зареєстрованої в реєстрі за №53 від 17.01.2023 року та ОСОБА_3 (орендарем) був укладений договір найму (оренди) житлового будинку. Відповідно до п. 1.1. договору Орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування житловий будинок: з метою проживання в ньому, який розташований: АДРЕСА_1 .
Згідно до пункту 1.4. Договору, Орендодавець стверджує, що співвласники об`єкту найму не заперечують щодо передачі його в оренду і згодні на умови у термін оренди, зазначений в договорі. Всі претензії від співвласників і зареєстрованих осіб щодо умова цього договору Орендодавець зобов`язується вирішувати самостійно і за свій рахунок.
Пунктом 2.1. Договору визначено, цей договір вступає в силу з 08 жовтня 2023 року і діє до 08 квітня 2024 року включно з можливою пролонгацією за взаємною згодою сторін шляхом усної домовленості.
Пункт 3.1. Договору найму передбачає, що прийом - передача будинку і майна за Договором здійснюється на підставі підписаних сторонами актів прийому-передачі (додаток №1 від 08 жовтня 2023 року).
Відповідно до п. 5.1, п. 5.2, п. 5.3 Договору найму (оренди) житлового будинку - розмір щомісячної плати за найм складає - 15 000 грн; Плата за найм об`єкта сплачується орендарем наперед ( у вигляді передоплати за наступний місяць період з 08 по 10 числа кожного місця; Орендар наперед передав орендодавцю плату за найм у розмірі 30 000 грн, з них 15 000 грн в якості орендної плати за перший місяць, та 15 000 грн в якості гарантійного платежу за забезпечення майна в будинку. Гарантійний платіж повертається орендарю після належного повернення будинку орендодавцю.
08 квітня 2024 року між ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір найму (оренди) житлового будинку.
Відповідно до пункту 1.1. договору найму (оренди) житлового будинку від 08 квітня 2024 року, Орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування житловий будинок: з метою проживання в ньому, АДРЕСА_1 .
Пунктом 1.4. договору найму (оренди) житлового будинку від 08 квітня 2024 року, Орендодавець стверджує, що співвласники об`єкту найму не заперечують щодо передачі його в оренду і згодні на умови у термін оренди, зазначений в договорі. Всі претензії від співвласників зареєстрованих осіб щодо умова цього договору Орендодавець зобов`язується вирішувати самостійно і за свій рахунок.
Пунктом 2.1 Договору найму, цей договір вступає в силу з 08 квітня 2024 року і діє до 08 жовтня 2024 року включно з можливою пролонгацією за взаємною згодою сторін шляхом усної домовленості.
Пунктом 3.1. договору найму (оренди) житлового будинку від 08 квітня 2024 року, Прийом - передачі будинку і майна за Договором здійснюється на підставі підписаних сторонами актів прийому-передачі (додаток №1 від 08 жовтня 2023 року).
Відповідно до п. 5.1, п. 5.2, п. 5.3 Договору найму (оренди) житлового будинку від 08 квітня 2024 року: - розмір щомісячної плати за найм складає - 15 000 грн; Плата за найм об`єкта сплачується орендарем наперед (у вигляді передоплати за наступний місяць період з 08 по 10 числа кожного місця; Орендар наперед передав орендодавцю 08 жовтня 2023 року плату за найм у розмірі 30 000 грн, з них 15 000 грн в якості орендної плати за перший місяць, та 15 000 грн в якості гарантійного платежу за забезпечення майна в будинку. Гарантійний платіж повертається орендарю після належного повернення будинку орендодавцю. 24 вересня 2024 року відповідач направив ОСОБА_3 повідомлення про припинення дії договору найму житлового будинку з 08 жовтня 2024 року.
Як вбачається з інформації Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області №15-08/882, за даними Реєстру Славутицької територіальної ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 29 березня 2013 року по 02 червня 2023 року (вибув до Норвегії).
Вирішуючи поданий ОСОБА_2 позов та задовольняючи його, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що виходячи з встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, які виникли з укладеного договору купівлі-продажу житлового будинку від 25 травня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області Наваліхіною О.О., зареєстрованого в реєстрі за №1133, договору найму (оренди) житлового будинку від 08 жовтня 2023 року, договору найму (оренди) житлового будинку від 08 квітня 2024 року, стягненню з відповідача за первісним позовом підлягає сума у розмірі 90 000,00 грн.
Залишаючи без задоволення зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що доводи ОСОБА_1 про те, що він самостійно несе фінансові витрати на утримання будинку, витрачає значні особисті зусилля, час і ресурси на забезпечення його належного стану, вирішення комунальних питань, ремонтні роботи та технічне обслуговування систем в судовому засіданні не знайшли підтвердження.
Обґрунтовуючи дані висновки суд послався на те, що з пояснень свідків і наданих письмових доказів вбачається, що сплата комунальних послуг, ремонтні роботи та технічне обслуговування систем, котеджу здійснюється за рахунок орендної плати, які в період з 08 жовтня 2023 року по 08 жовтня 2024 року несли орендарі ОСОБА_6 з чоловіком. Крім того в суді також було з`ясовано, що в подальшому ОСОБА_7 через ОСОБА_8 , знову здав котедж в оренду і в рахунок орендної плати квартирантів несе всі витрати які він зазначав як самостійні фінансові витрати, тому вимоги за зустрічним позов безпідставні і не підлягають задоволенню.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає з огляду на наступне.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).
Згідно до статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю ( ч.1 ст. 356 ЦК України) .
Як встановлено судом першої інстанції при розгляді вказаної справи відповідно до Договору-купівлі продажу житлового будинку від 25 травня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області Наваліхіною О.О., зареєстрованого в реєстрі за №1133, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , належить на праві спільної часткової власності, у рівних частинах нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1 . Будинок складається з 5-ти кімнат, загальної площі 166,3 кв.м., житлова площа, 63,6 кв.м.
Із текст вказаного договору вбачається, що продавці за вказаним договором: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 у відповідних частках кожний, продали та передали, а покупці за вказаним договором ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали та набули у рівних частках кожний житловий будинок АДРЕСА_1 ( п.1 Договору) (а.с.13 т.1)
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, №16390181907 від 19 березня 2025 року, відповідно до договору купівлі-продажу від 25 травня 2012 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить по 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , загальної площі 166,3 кв м, житлова площа, 63,6 кв м (а.с.16 т.1).
Також із матеріалів справи вбачається, що 08 жовтня 2023 рокуміж ОСОБА_1 (орендодавець) від імені якого діє ОСОБА_4 на підставі довіреності зареєстрованої в реєстрі за №53 від 17 січня 2023 року та ОСОБА_3 (орендарем) був укладений договір найму (оренди) житлового будинку. Відповідно до п. 1.1. договору Орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування житловий будинок: з метою проживання в ньому, який розташований: АДРЕСА_1 (а.с. 17,18 т.1) .
Аналогічний договір оренди вказаного житлового будинку АДРЕСА_1 був укладений і 08 квітня 2024 року між ОСОБА_4 , яка діяла в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 23,24 т.1) 
Умови вказаних договорів були аналогічними.
Зокрема, п. 5.1, п. 5.2, п. 5.3 Договорів найму (оренди) житлового будинку від 08 жовтня 2023 року та від 08 квітня 2024 року було передбачено, що розмір щомісячної плати за найм складає - 15 000 грн; Плата за найм об`єкта сплачується орендарем наперед (у вигляді передоплати за наступний місяць період з 08 по 10 числа кожного місця; Орендар наперед передав орендодавцю 08 жовтня 2023 року плату за найм у розмірі 30 000 грн, з них 15 000 грн в якості орендної плати за перший місяць, та 15 000 грн в якості гарантійного платежу за забезпечення майна в будинку. Гарантійний платіж повертається орендарю після належного повернення будинку орендодавцю.
24 вересня 2024 року відповідач направив ОСОБА_3 повідомлення про припинення дії договору найму житлового будинку з 08 жовтня 2024 року.
Згідно до ч. 1, та ч. 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Відповідно до вимог статті 359 ЦК України плоди, продукція та доходи від використання майна, що є у спільній частковій власності, надходять до складу спільного майна і розподіляються між співвласниками відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Задовольняючи первісні позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка довела належними та допустимими доказами заявлені позовні вимоги. 
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Так із матеріалів справи вбачається, що факт отримання відповідачем у справі ОСОБА_1 орендної плати за вище вказаним договорами оренди у розмірі 180 000 грн підтверджується умовами укладених договорів від 08 жовтня 2023 року та від 08 квітня 2024 року ( п. п. 5.1, п. 5.2, п. 5.3 Договорів найму (оренди) житлового будинку).
Крім того, факт виконання вказаних умов договору у повному обсязі в частині сплати вказаних коштів у судовому засіданні підтвердила і сама наймач за вказаними договорами ОСОБА_3 . 
Той факт що вказаний будинок здавався в оренду і часткові витрати на його утримання несли орендарі, підтверджується показами свідка ОСОБА_14 який підтвердив, що його як майстра по ремонту пральних машин викликали на ремонт машини в котедж АДРЕСА_1. Власниками котеджу є ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , проте вони в котеджі не проживали, а проживали квартиранти, які після ремонту пральної машини консультувались з ОСОБА_17 у телефонному режимі і сплатили йому 4 800 гривень. Раніше він також ремонтував машину йому квартиранти заплатили 4 500 гривень.
Допитана у справі в якості свідка  ОСОБА_5 , що вона працює ФОП (рієлтором) надає послуги серед яких є здача житла в оренду. Вона наразі допомагає ОСОБА_18 здавати його квартиру і тому їй зателефонував ОСОБА_19 , допомогти здати в оренду котедж, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_19 надав своїй матері довіреність через нотаріуса, щоб мати представляла його інтереси. Домовились здавати котедж за 15 тисяч гривень плюс комунальні і інші послуги. Здавали котедж ОСОБА_3 і її чоловіку. Домовленість була така, кожного місяця їй віддавали за оренду 15 тисяч гривень, також, вона забирала квитанції, називала загальну суму по комунальним платежам, їй віддавали гроші вона вже переводила за комунальні послуги. Орендну плату 15 тисяч гривень передавала матері ОСОБА_20 . Також вона сама сплачувала комунальні послуги, кошти які їй надходили від ОСОБА_3 і якщо були витрати на ремонт техніки, то квартиранти платили суму на ремонт і ця сума відраховувалась з орендної плати. Крім того вона брала з цієї суми плату за свої послуги в розмірі 500 гривень, а решту віддавала матері ОСОБА_7 . Згоду на здачу котеджу в оренду від ОСОБА_2 їй не надавали. Орендна плата була 15 тисяч гривень на місяць проте, якщо викликали майстра на ремонт техніки, повірку лічильників, то платили ОСОБА_6 і її чоловік ці витрати і на цю суму зменшувалась орендна плата. Всі питання по оплаті вона узгоджувала з ОСОБА_21 у телефонному режимі, а кошти віддавала його матері ОСОБА_22 .
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2023 року в справі № 438/1311/18 (провадження № 61-6651св23), з посиланням на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року по справі № 761/15857/16-ц (провадження № 61-5171св18), вказано, що: "судами встановлено, що за період дії договору оренди на рахунок ОСОБА_5 надійшло 708 320,00 грн. Відповідно до частин першою, другою статті 358 ЦК Україниправо спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння і користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно зі статтею 359 ЦК Україниплоди, продукція та доходи від використання майна, що є у спільній частковій власності, надходять до складу спільного майна і розподіляються між співвласниками відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Колегія суддів, погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що квартира на час здачі її в оренду перебувала у спільній сумісній власності подружжя без виділення часток або установлення порядку користування нею від здачі квартири в оренду отримувався дохід, який відповідно до статей 58, 63 СК Україниналежить кожному із подружжя в рівних частках".
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2024 року в справі № 757/40871/20 (провадження № 61-18370св23) зазначено, що "презумпцію спільної сумісної власності доходу колишньої дружини від здійснення підприємницької діяльності має спростовувати саме вона. У разі не спростування зазначеної презумпції дохід від здійснення підприємницької діяльності є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу між ними. Схожого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20). Встановлено, що нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 на час здачі його в оренду перебувало у спільній сумісній власності подружжя без виділення часток або установлення порядку користування ним, а від здачі приміщення в оренду після розірвання шлюбу ОСОБА_2 отримувала дохід, який відповідно до статей 58, 63 СК України належить кожному із подружжя в рівних частках. За таких обставин, безпідставними є висновки апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки частки у спільному сумісному майні сторін не визначалися, спір про поділ майна подружжя в судовому порядку ще не вирішений".
Враховуючи викладені обставини та наведені правові висновки Верховного Суду колегія суддів доходить висновку про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Перевіряючи доводи апелянта в частині не правильності вирішення судом першої інстанції заявленого ним зустрічного позову то колегія суддів вважає дані доводи не обґрунтованими, оскільки відповідач у справі ОСОБА_1 , звертаючись до суду із зустрічним позовом мотивував вимоги тим, що витрати, які він поніс складають із сплати комунальних послуг на утримання будинку на підтвердження чого надав зведену таблицю витрат ( а.с. 62-66 т.1). 
Зокрема із вказаної таблиці вбачається, що до даних витрат відповідачем віднесено:
Витрати за послуги :
- теплопостачання , які надавалися Славутич УП ЖКГ за період 23 червня 2022 року по 08 жовтня 2024 року у розмірі 9 425,01 грн. (а.с. 62, 63 т.1)
- водопостачання та водовідведення, які надавалися КП Славутичводоканал за період із 23 травня 2022 року по 08 жовтня 2024 року у розмірі 19 958,86 грн; 
- за електроенергію, які надавалися Київською обласною ЕК за період із 21 травня 2022 року по 18 квітня 2025 року у розмірі 73 521,67 грн
- витрати на ремонт та утримання будинку у розмірі 28 292,78 грн, а всього 151 702,51 грн.
Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції послався на те, що із наданих письмових доказів вбачається, що сплата комунальних послуг, ремонтні роботи та технічне обслуговування систем, котеджу здійснюється за рахунок орендної плати, які в період з 08 жовтня 2023 року по 08 жовтня 2024 року несли орендарі ОСОБА_6 з чоловіком. Крім того, в суді також було з`ясовано, що в подальшому ОСОБА_7 через ОСОБА_8 , знову здав котедж в оренду і в рахунок орендної плати квартирантів несе всі витрати які він зазначав як самостійні фінансові витрати.
Вказані висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи. 
Так відповідно до п. 5.8 та 6.2.2 Договорів найму житлового приміщення від 08 жовтня 2023 року та 08 квітня 2024 року передбачено, що оплата комунальних послуг, що відносяться до зданого будинку, проводиться орендарем через орендодавця або довірену особу і не входить в орендну плату. Згідно до п.6.2.2 Договорів найму орендар зобов`язаний своєчасно сплачувати комунальні послуги.
Крім того вказані обставини також підтвердженні показами свідка ОСОБА_5 , яка підтвердила, що комунальні послуги орендарями сплачувалися через неї як довірену особу.
Крім того, колегією суддів враховується, що комунальні послуги щодо водопостачання та водовідведенні, інтернету, електропостачання є послугами споживання та відповідно повинні сплачуватися тим власником який їх споживав. 
Позивачка у справі ОСОБА_2 у вказаному будинку за спірний період не проживала тому не могла їх споживати, та не зобов`язана була їх відшкодовувати.
Щодо заявлених відповідачем у справі вимог про відшкодування витрат на ремонт та утримання житлового будинку у розмірі 28 292,78 грн, то відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, що вказані витрати були необхідними та незворотними і що він узгоджував їх проведення із іншим співвласником вказаного будинку - позивачкою у справі.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що судове рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)
Відповідно до положень частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Славутицького міського суду Київської області від 16 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді : 
_______________ ________________ ______________
М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв