Справа № 635/8114/26 
Провадження № 3/635/2364/2026
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2026 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Якішиної О.М.
за участю секретаря Старишко Д.В.
прокурора Мельничука О.О.
особи, яка притягується
до відповідальності ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Покотилівка Харківського району Харківської області справу про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до п. п. «д» п. 1 ч. 1 ст. З Закону № 1700-VII особи рядового і начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону.
Згідно з ч. 1 ст. 6, ст. 11, ч. ч. 1,6 ст. 14 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України. Установи виконання покарань та слідчі ізолятори утворюються і ліквідуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та виконують функції, передбачені законом та іншими нормативно-правовими актами. До персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу, спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України. Особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюються такі спеціальні звання: середній начальницький склад: молодший лейтенант внутрішньої служби; лейтенант внутрішньої служби; старший лейтенант внутрішньої служби; капітан внутрішньої служби.
Наказом начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100)» від 09.07.2025 № 136/ОС-25 ОСОБА_1 з 09.07.2025 призначено на посаду старшого інспектора (з питань підготовки до звільнення) відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100)».
ОСОБА_1 09.12.2022 склав присягу працівника Державної кримінально-виконавчої служби України.
Наказом заступника Міністра юстиції України від 29.08.2025 № 1972/к ОСОБА_1 присвоєно звання лейтенант внутрішньої служби.
Таким чином, ОСОБА_1 , будучи особою начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби, є суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону.
Наказом начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100)» від 04.03.2026 № 58/ОС-26 ОСОБА_1 04.03.2026 звільнено з посади старшого інспектора (з питань підготовки до звільнення) відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100)».
Упродовж 30 днів з дня припинення вказаної діяльності він знову здійснення діяльності, яка уповноважує на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, не продовжував та не розпочав.
Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. 
Статтею 14 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» встановлено, що на осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України поширюються вимоги та обмеження, встановлені Законом України «Про запобігання корупції».
Згідно з абз. 16 ч. 1 ст. 1 Закону № 1700-VIІ суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "a", "в"-"г", пункту 2, пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.
Приміткою до ст. 172-6 КУпАП встановлено, що суб`єктами правопорушень у цій статті (крім правопорушень, визначених частинами другою та третьою цієї статті, у частині неповідомлення або несвоєчасного повідомлення про суттєві зміни у майновому стані) є особи, які відповідно до частин першої та другої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» зобов`язані подавати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону № 1700-VII особи, зазначені у пункті 1, підпунктах "а", "в"-"ґ" пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, які припиняють діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом 30 календарних днів з дня припинення відповідної діяльності подають декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.
Відповідно до п. 2 ч. 2 розділу II Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства з питань запобігання корупції від 08.11.2023 № 252/23, декларація при звільненні - декларація, яка подається відповідно до абзацу першого частини другої статті 45 Закону - протягом 30 днів з дня припинення діяльності. Така декларація подається за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, та містить інформацію станом на останній день такого періоду, яким є останній день здійснення діяльності. Під раніше поданими деклараціями розуміються декларації, що були подані до Реєстру відповідно до Закону, крім декларації кандидата на посаду.
Декларація при звільненні не подається у таких випадках: особа, яка припинила здійснення діяльності на одній посаді, продовжує здійснювати діяльність на іншій посаді; особа, яка припинила здійснення діяльності, упродовж 30 днів з дня припинення діяльності знову розпочала здійснення діяльності. 
Так, ОСОБА_2 , якого 04.03.2026 звільнено з посади старшого інспектора (з питань підготовки до звільнення) відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100)», 21.05.2026 о 17.35 подав декларацію при звільненні шляхом заповнення відповідної форми на офіційному вебсайті Національного агентства з питань запобігання корупції.
При цьому ОСОБА_1 не правильно зазначив період, за який вказану декларацію (вказано 01.01.2026 - 03.03.2026, а не 01.01.2026 - 04.03.2026).
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 декларацію при звільненні (яку відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону № 1700-VII повинен був подати протягом 30 календарних днів з дня припинення діяльності, яка уповноважує на виконання функцій держави) подав 21.05.2026, тобто несвоєчасно.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 , будучи лейтенантом внутрішньої служби, 04.03.2026 звільненим з посади старшого інспектора (з питань підготовки до звільнення) відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100)», являючись суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, несвоєчасно, а саме: 21.05.2026 о 17.35, подав без поважних причин декларацію
при звільненні шляхом заповнення відповідної форми на офіційному вебсайті Національного агентства з питань запобігання корупції.
Таким чином, ОСОБА_1 не виконав вимоги абз. 1 ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», у зв`язку з чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
В судовому засіданні ОСОБА_1 свою вину у вчиненні зазначеного вище правопорушення визнав повністю та пояснив, що невчасно подав декларацію після звільнення без будь-яких поважних причин. Декларація була ним подана 21.05.2026 р. і будь-які негативні наслідки через затримання подання декларації відсутні. На даний час він проходить службу у Збройних Силах України, а для військовослужбовців передбачено відстрочення подання декларацій до 90 днів. Просив визнати правопорушення малозначним та звільнити його від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.
Прокурор вважав, що ОСОБА_1 своїми діями вчинив адміністративні корупційні правопорушення, передбачені ч.1 ст.172-6 КУпАП, тому просив притягнути його до відповідальності, призначивши адміністративне стягнення у вигляді штрафу у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст. 172-6 КУпАП, у розмірі 850 грн.
Вислухавши особу, що притягується до адміністративної відповідальності, прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, доведена дослідженими судом доказами, а саме:
-повідомленням Державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100)» Національне агентство з питань запобігання корупції від 13.04.2026 р. про факт неподання ОСОБА_1 у встановлений законом строк декларації при звільненні;
-наказом начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100)» від 09.07.2025 № 136/ОС-25, яким ОСОБА_1 з 09.07.2025 призначено на посаду старшого інспектора (з питань підготовки до звільнення) відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100)»;
-послідовністю дій користувача Єдиного державного режстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, які вчинив ОСОБА_1 в період з 04.03.2026 р. по 22.05.2026 р.;
-присягою ОСОБА_1 від 09.12.2022 р., як працівника Державної кримінально-виконавчої служби України;
-посадовою інструкцією старшого інспектора (з питань підготовки до звільнення) відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100)»;
-наказом Міністерства юстиції України від 29.08.2025 № 1972/к про присвоєння ОСОБА_1 звання лейтенант внутрішньої служби;
-попередженням ОСОБА_1 від 11.11.2022 р. про вимоги Закону щодо необхідності подання щорічної декларації та декларації при звільненні;
-попередженням ОСОБА_1 від 04.03.2026 р. про вимоги Закону щодо необхідності подання щорічної декларації та декларації при звільненні;
-наказом начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100)» від 04.03.2026 № 58/ОС-26 ОСОБА_1 04.03.2026 звільнено з посади старшого інспектора (з питань підготовки до звільнення) відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи «Темнівська виправна колонія (№ 100)»;
-декларацією ОСОБА_1 при звільненні, з якої вбачається, що вона подана 21.05.2026 р.;
- скрін-шотом сторінки з офіційного сайту Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до якого декларація при звільненні подана ОСОБА_1 21.05.2026 р.;
- письмовими поясненнями ОСОБА_1 , в яких він пояснив, що подав несвоєчасно декларацію при звільненні, оскільки за попереднім місцем роботи його не повідомили про необхідність їх подання. Після звільнення він здійснення діяльності, яка уповноважує на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, не продовжував та не розпочав.
Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 у встановлений законом строк не подав декларацію при звільненні і об`єктивних причин, які б перешкоджали поданню декларації, судом не встановлено. 
Таким чином, суд вважає повністю доведеною провину ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, тобто у несвоєчасному поданні без поважних причин особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларації при звільненні, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.
Суд не вбачає підстав для застосування ст. 22 КУпАП.
Так, згідно ст.22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Ураховуючи конкретні обставини справи, зокрема, відсутність поважних причин несвоєчасної подачі відповідної декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, таке адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, не може бути визнане малозначним.
Слід зазначити, що вчинення посадовими особами адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, свідчить про ігнорування антикорупційної політики держави, підриває авторитет країни, а також завдає шкоди демократичним засадам управління суспільством і функціонування державного апарату. Уникнення відповідальності за такі діяння дискредитує державу та руйнує превентивний механізм, визначений Законом України «Про запобігання корупції». Водночас, одним з основоположних принципів протидії корупції є невідворотність покарання. Безпідставне звільнення від відповідальності тягне за собою підрив довіри до органів влади та завдає суттєвої шкоди суспільним інтересам.
Зважаючи на викладене, звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, на підставі ст.22 КУпАП, не буде відповідати загальним засадам запобігання та протидії корупції в державі.
Також суд вважає безпідставним посилання ОСОБА_1 на положення ч.7 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», яка визначає, що суб`єкти декларування з числа військовослужбовців Державної прикордонної служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Управління державної охорони України, Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, а також поліцейських поліції особливого призначення, які під час дії воєнного стану залучені до ведення бойових дій у порядку, визначеному частиною четвертою статті 24 Закону України "Про Національну поліцію" (крім суб`єктів декларування із числа військовослужбовців, зазначених у пунктах 1-5 цієї частини), зобов`язані подати визначені цією статтею декларації не пізніше 90 календарних днів з дня настання першої з таких обставин - припинення або скасування воєнного стану чи звільнення з військової служби (служби в поліції), оскільки ОСОБА_1 на момент звільнення не відносився до вказаної категорії осіб.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 33 КпАП України, при накладенні стягнення за правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Згідно ст.36 КпАП України при вчиненні особою двох або більше адміністративних правопорушень стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.
Враховуючи обставини скоєного, особу ОСОБА_1 , зокрема, те, що він раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, пом`якшуючою обставиною суд визнає щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують відповідальність, вважаю правильним призначити адміністративне стягнення у вигляді штрафу в мінімальних межах санкції ч.1 ст. 172-6 КУпАП.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665,60 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 172-6 ч.1, 283, 284, 285 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу в дохід держави (Отримувач ГУК Харків обл/СТГ Безлюдiв/21081100, Номер рахунку (IBAN) UA768999980313050106000020629 ( ОСОБА_3 ) в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави на розрахунковий рахунок - UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету - 22030106, МФО-899998, код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код суду (ЄДРПОУ) - 02895834, судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп.
Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подання апеляційної скарги через Харківський районний суд Харківської області.
Повний текст постанови складено 26.08.2026 р.

Суддя О.М. Якішина