УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/11496/25 Головуючий у 1-й інст. Покатілов О. Б. 
Номер провадження №33/4805/458/26
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2026 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Житомирського апеляційного суду Галацевич О.М., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м.Житомирі апеляційну скаргу адвоката Томашевської Оксани Анатоліївни, яка подана в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Корольовського районного суду м.Житомира від 12 листопада 2025 року, якою останню визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,
встановив:
Постановою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 12 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Згідно з постановою судді місцевого суду, ОСОБА_1 03.10.2025 близько о 00 год 51 хв. в м.Житомирі по вул. В.Бердичівській, 67, керувала транспортним засобом Daewoo, номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alсotest або у найближчому медичному закладі відмовилася. Таким чином  ОСОБА_1  порушила вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погоджуючись із вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Томашевська О.А., діючи в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, посилаючись на незаконність постанови, неповне з`ясування судом обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права.
В апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_1 було зупинено 03.10.2025 о 00 год 51 хв під час повітряної тривоги, яка тривала з 22 год 42 хв 02.10.2025 до 03 год 49 хв 03.10.2025. Разом із тим, працівники поліції не відреагували на сигнал повітряної тривоги, не запропонували її підзахисній пройти до найближчого укриття та, нехтуючи правом особи на життя, здоров`я й особисту безпеку, здійснили розгляд справи та притягнули ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Також зазначає, що наявним у матеріалах справи відеозаписом підтверджується ігнорування працівниками поліції заявленого ОСОБА_1 клопотання про надання їй правової допомоги. Вказує, що поліцейський Ляшук І.І., який не здійснював розгляд справи, втрутився у її перебіг та фактично перешкодив реалізації ОСОБА_1 права на захист. Крім того, вважає, що працівниками поліції не було конкретизовано, який саме огляд пропонувалося пройти її підзахисній, а тому остання не могла належним чином усвідомлювати зміст висунутої вимоги. Також стверджує, що у ОСОБА_1 були відсутні ознаки сп`яніння, зокрема хитка хода та поведінка, що не відповідала обстановці, у зв`язку з чим у працівників поліції не було достатніх підстав вважати її такою, що перебуває у стані алкогольного чи іншого сп`яніння. Посилається на те, що ОСОБА_1 повідомляла працівників поліції про погане самопочуття та приймання заспокійливих лікарських засобів, однак замість надання необхідної допомоги чи доставлення до закладу охорони здоров`я щодо неї було складено протокол про адміністративне правопорушення. У зв`язку з цим вважає, що протокол складено з істотними порушеннями вимог законодавства, а тому він не може вважатися належним доказом у справі. Також ставить під сумнів доказове значення рапорту працівника поліції. На підтвердження своїх доводів посилається на правові висновки Верховного Суду і практику Європейського суду з прав людини.
Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, ОСОБА_1 та її захисник – адвокат Томашевська О.А. повторно до суду апеляційної інстанції не з`явилися.
Від захисника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване тим, що 16 вересня 2026 року о 10 год. 00 хв. їй необхідно прибути до Кам`янець-Подільського РУП ГУНП у Хмельницькій області для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, а ОСОБА_1 у зв`язку з погіршенням стану здоров`я перебуває на лікуванні.
Наведені захисником обставини не свідчать про об`єктивну неможливість її участі у судовому засіданні, оскільки з долученої до клопотання відповіді Кам`янець-Подільського РУП вбачається, що адвокату надано можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження 16 вересня 2026 року о 10 год. 00 хв., при цьому у разі неможливості прибуття у визначений час їй запропоновано повідомити про причини неприбуття та узгодити інший зручний час для ознайомлення. Доказів перебування ОСОБА_1 на лікуванні та неможливості її участі у судовому засіданні до клопотання не долучено.
При цьому апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 та її захиснику було надано достатньо часу та процесуальних можливостей для реалізації права на захист, доводи щодо незаконності постанови суду першої інстанції викладені в апеляційній скарзі, а розгляд справи вже відкладався за клопотанням захисника.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці зазначає, що розумність тривалості судового провадження оцінюється з урахуванням обставин конкретної справи, зокрема її складності, поведінки заявника та відповідних державних органів, а також значення справи для заявника (рішення у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France) [ВП], № 30979/96, п. 43).
За таких обставин розгляд апеляційної скарги за відсутності ОСОБА_1 та її захисника, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду та мали достатні процесуальні можливості для реалізації права на захист, не свідчить про обмеження права ОСОБА_1 на захист чи доступу до правосуддя.
Враховуючи положення ст.268 КУпАП, які не містять імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зважаючи на те, що розгляд справи вже відкладався за клопотанням захисника, тривалість перебування справи на розгляді в суді апеляційної інстанції та необхідність дотримання розумних строків її розгляду, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для повторного відкладення розгляду справи та можливість її розгляду за відсутності ОСОБА_1 та її захисника.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.
Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, про що наголошується в ст.251 КУпАП.
Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у відмові в проходженні огляду на стан сп`яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч.1 ст.130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами. 
Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №471835 від 03.10.2025 вбачається, що ОСОБА_1 03.10.2025 близько о 00 год 51 хв. в м.Житомирі по вул. В.Бердичівській, 67, керувала транспортним засобом Daewoo matiz, номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі відмовилася, чим порушила вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП. Від керування транспортним засобом відсторонена у порядку ст.266 КУпАП (а.с.1-3).
За змістом п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
За правилами частин 2-5 ст.266 КУпАП, огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису, а у разі незгоди особи на проведення огляду з використання спеціальних технічних засобів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
Згідно вимог ч.1 ст.130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху України підтверджується наявними у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №471835 від 03.10.2025 (а.с.1-3); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.5); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 03.10.2025 (а.с.6); рапортом поліцейського взводу №1 роти №4 БУПП в Житомирській області ДПП Ляшука І. від 03.10.2025 (а.с.7); копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №5852768 від 03.10.2025 про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення нею ПДР за ч.2 ст.122 КУпАП (а.с.4); відеозаписом обставин події (а.с.8).
Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду надав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку і дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Зазначені вище докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.
Доводами апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовано.
На наявному у матеріалах справи відеозаписі із відеореєстратора службового автомобіля та нагрудних камер поліцейських об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення, які є достатніми для вирішення питання про наявність події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у діях ОСОБА_1 .
Зміст відеозапису свідчить, що водій ОСОБА_1 , у зв`язку з виявленими у неї ознаками алкогольного сп`яніння, беззаперечно відмовилась виконати законну вимогу працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння як із використанням спеціального технічного засобу на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я, чим порушила вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.
Також з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 було роз`яснено суть правопорушення, повідомлено про складення щодо неї адміністративних матеріалів за ч.1 ст.130 КУпАП, роз`яснено права, передбачені ст.268 КУпАП. ОСОБА_1 відмовилася від отримання копії протоколу про адміністративне правопорушення та ознайомлення зі складеними працівниками поліції документами.
Слід зазначити, що відповідно до п.2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015, поліцейський, як посадова особа, на яку покладено обов`язок забезпечення безпеки дорожнього руху, самостійно за власним переконанням визначає наявність у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння, визначених п.п.3, 4 Розділу І цієї Інструкції. З відеозапису вбачається, що у працівників поліції були обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, зважаючи на повідомлення про виявлені у неї ознаки, які відображені у протоколі про адміністративне правопорушення та акті огляду. Отже, вимога поліцейського про проходження відповідного огляду була законною, а доводи захисту у частині відсутності у ОСОБА_1 видимих ознак алкогольного сп`яніння та відсутності підстав для проведення відповідного огляду є помилковими.
Дії працівників поліції відповідали вимогам ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735.
Протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП складено за встановленою формою з дотриманням вимог ст.256 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395.
Доводи апеляційної скарги щодо оформлення адміністративних матеріалів під час повітряної тривоги не свідчать про недопустимість зібраних у справі доказів та не спростовують факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння. Оголошення повітряної тривоги не є обставиною, яка виключає адміністративну відповідальність особи або свідчить про незаконність оформлення адміністративних матеріалів. Крім того, з відеозапису не вбачається, що ОСОБА_1 порушувала питання щодо забезпечення її особистої безпеки чи наполягала на припиненні оформлення адміністративних матеріалів у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги.
Посилання захисника на те, що рапорт працівника поліції не може бути доказом винуватості особи, є безпідставними, оскільки зазначений документ не є єдиним доказом у справі, а викладені в ньому обставини узгоджуються з відеозаписом та іншими матеріалами справи.
Також є безпідставними та спростовуються відеозаписом доводи апеляційної скарги про незабезпечення працівниками поліції ОСОБА_1 права на правничу допомогу. З відеозапису вбачається, що після повідомлення про намір скористатися правовою допомогою адвоката будь-яких перешкод у реалізації такого права працівниками поліції не створювалося. Окрім того, чинним законодавством не передбачено обов`язкової участі захисника під час проведення огляду на стан сп`яніння та оформлення працівниками поліції матеріалів про адміністративне правопорушення. Відсутність адвоката не позбавляла ОСОБА_1 можливості виконати вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України та пройти огляд на стан сп`яніння і не виключає наявності в її діях складу адміністративного правопорушення. 
Доказів того, що ОСОБА_1 зверталась до працівників поліції з проханням про надання медичної допомоги або наполягала на виклику бригади екстреної медичної допомоги, матеріали справи не містять. Об`єктивно зафіксована на відеозаписі поведінка ОСОБА_1 не свідчить про наявність у неї такого стану здоров`я, який би унеможливлював проходження огляду на стан сп`яніння, реалізацію процесуальних прав або нерозуміння нею суті вимог працівників поліції. 
Посилання захисника на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.55, 62 Конституції України та практику ЄСПЛ не свідчать про наявність у справі істотних порушень процесуального закону чи недопустимість доказів, оскільки матеріали справи не містять даних про отримання доказів із порушенням встановленого законом порядку.
Судові рішення, на які посилається апелянт, преюдиційного значення для вирішення даної справи не мають.
Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не є обставинами, які виключають винність ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого їй правопорушення, а також не містять посилань на нові факти чи докази, які б свідчили про незаконність постанови суду.
Враховуючи наведене, приходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст.ст.245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Зміст постанови відповідає вимогам статей 283, 284 КУпАП.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 немає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суд –
постановив:
Апеляційну скаргу адвоката Томашевської Оксани Анатоліївни, яка подана в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а постанову Корольовського районного суду м.Житомира від 12 листопада 2025 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя О.М. Галацевич