ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
16 липня 2026 року справа №200/9558/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Ювченко Андрія Васильовича на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2026 року у справі № 200/9558/25 (головуючий І інстанції Абдукадирова К.Е.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України в якій позивач просив: визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 , у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 , одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах, передбаченої п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 від 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану”; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах, передбачену п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 від 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану” за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 мільйон гривень.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що він 09.03.2022 у віці повного 21 року був призваний на військову службу за мобілізацією під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 № 2102-IX, що підтверджується записами у військовому квитку серії НОМЕР_2 від 09.02.2023, виданому ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Військову присягу позивач прийняв 22.03.2022 та службу після мобілізації проходив у складі військової частини НОМЕР_3 на різних посадах та майже одразу після початку військової служби був задіяний командуванням до участі у бойових діях.
Позивач у періоди з 09.03.2022 по 07.09.2022 (5 місяців, 30 днів або 183 дні) та з 09.10.2022 по 14.06.2023 (8 місяців, 6 днів або 249 днів), що в загальному підсумку становить більше 14 місяців, та у подальшому у періоди з 18.06.2023 по 24.06.2023 та з 09.07.2023 по 22.07.2023, брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи у населених пунктах Красногорівка Покровського району Донецької області, Макіївка Боровського району Харківської області, Котівка, Білий Колодязь Вовчанського району Харківської області, Старомайорське, Шахтарське Волноваського району Донецької області на підставі бойових розпоряджень ОТУ “ ІНФОРМАЦІЯ_3 ” № 2022/ОКП/112/146дск від 13.03.2022, ОТУ “ ІНФОРМАЦІЯ_4 ” № БР-1057т від 13.11.2022, командира в/ч НОМЕР_4 №1053/КП/7дск від 14.11.2022, командира в/ч НОМЕР_5 № 612 від 09.10.2022, командира в/ч НОМЕР_6 №223 ДСК від 22.03.2023.
Виконуючи завдання військової служби 23.07.2023 під час виконання бойового завдання у зоні ведення бойових дій, під час захисту Батьківщини у складі підрозділу військової частини НОМЕР_3 біля населеного пункту АДРЕСА_1 , Позивач одержав поранення у вигляді мінно-вибухової травми, множинних осколкових поранень верхніх та нижніх кінцівок, перелому ІІ пальця лівої кисті. Відповідно до довідки про обставини поранення № 3056 від 31.07.2023, поранення не пов`язане з вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення дій в стані алкогольного сп`яніння, під час поранення перебував в засобах індивідуального захисту (кевларовий шолом, бронежилет).
Поранення потягло за собою довготривале лікування та реабілітацію, у результаті яких, у зв`язку з неможливістю належним чином виконувати обов`язки військової служби Позивач командиром військової частини був направлений на огляд військово-лікарської комісії з метою визначення ступеню придатності до військової служби.
За висновком гарнізонної військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_7 № 12723 від 23.11.2023 отримане позивачем поранення має важкий ступінь, та пов`язане із захистом Батьківщини. На підставі статті 81 графи ІІІ хвороб позивач визнаний непридатним до військової служби з переоглядом через 6 місяців.
На підставі висновку військово-лікарської комісії, наказом № 7 від 07.01.2024 командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) відповідно до пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” позивача було звільнено у відставку з військової служби за станом здоров`я. Відповідно до вказаного наказу, позивача направлено на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_5 та знято з котлового забезпечення частини.
З метою забезпечення своїх прав позивач направив на адресу Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_5 , у зв`язку з відсутністю відкритих даних щодо місця знаходження військової частини НОМЕР_3 , заяву на ім`я командування від 01.07.2025 про виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах, додавши до нього всі необхідні документи, якими обґрунтовував свої вимоги.
У відповідь на адресу позивача було направлено лише повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що він перебуває на військовому обліку не у ІНФОРМАЦІЯ_6 , а у ІНФОРМАЦІЯ_7 , після звернення до якого відповідну заяву було перенаправлено до військової частини НОМЕР_3 , про що позивача було повідомлено листом № 4791 від 25.07.2025. Однак відповіді на заяву не надійшло.
У подальшому Позивачем з супровідним листом з проханням направити за належністю, було направлено заяву аналогічного змісту на ім`я командування військової частини НОМЕР_3 від 31.10.2025 до Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Так само були направлені адвокатські запити представника Позивача з проханням повідомити результати розгляду його заяви від 30.10.2025 та надати відомості щодо його безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, а також фактів непритягнення до адміністративної, кримінальної та дисциплінарної відповідальності за відповідні правопорушення.
27.11.2025 на електронну пошту представника позивача надійшов лист, відповідно до якого Позивач не має права на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби у бойових умовах в розмірі одного мільйона гривень у зв`язку з тим, що станом на 13.02.2025 він не проходив військову службу та не брав безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, оскільки на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_8 від 01.01.2024 № 1 та рапорту Позивача від 06.01.2024 наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 07.01.2024 № 7 відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 26 “Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” був звільнений у відставку за пп. “Б” (за станом здоров`я – на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з переоглядом через 6 місяців).
Позивач вважає таку відмову відповідача у призначенні та виплаті йому одноразової грошової винагороди, передбаченої пунктом 4 Постанови № 153 від 11.02.2025, як особі, яка брала безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій та одержала тяжку травму під час захисту Вітчизни, що призвела до її повної непридатності та виключення з військового обліку, протиправною.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2026 року у справі № 200/9558/25 у задоволенні позову – відмовлено. 
Представник позивача не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що висновок суду про те, що винагорода виплачується лише діючим військовослужбовцям, є юридично необґрунтованим. Позивач був звільнений з лав ЗСУ не за власним бажанням, а внаслідок отриманого 23.07.2023 поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини. Внаслідок цих поранень Позивач визнаний інвалідом війни ІII групи. Тлумачення норми судом призводить до необґрунтованої диференціації прав захисників: особа, яка отримала менш важку травму і залишилася в строю, отримує винагороду, а особа, яка через тяжкість каліцтва втратила працездатність і була вимушено звільнена — позбавляється такого права. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , в період із 22.02.2022 по 07.01.2024 проходив службу у військовій частині НОМЕР_3 , що підтверджується матеріалами справи.
23.07.2023 під час виконання бойового завдання у зоні ведення бойових дій, під час захисту Батьківщини у складі підрозділу військової частини НОМЕР_3 біля населеного пункту АДРЕСА_1 , позивач одержав поранення у вигляді мінно-вибухової травми, множинних осколкових поранень верхніх та нижніх кінцівок, перелому ІІ пальця лівої кисті. Відповідно до довідки про обставини поранення № 3056 від 31.07.2023, поранення не пов`язане з вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення дій в стані алкогольного сп`яніння, під час поранення перебував в засобах індивідуального захисту (кевларовий шолом, бронежилет), що підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_3 від 31.07.2023.
За висновком гарнізонної військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_7 № 12723 від 23.11.2023 отримане позивачем поранення має важкий ступінь, та пов`язане із захистом Батьківщини. На підставі статті 81 графи ІІІ хвороб позивач визнаний непридатним до військової служби з переоглядом через 6 місяців.
Відповідно до витягу із наказу № 7 від 07.01.2024 командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) відповідно до пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” позивача було звільнено у відставку з військової служби за станом здоров`я. Відповідно до вказаного наказу, позивача направлено на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_5 та знято з котлового забезпечення частини.
Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_3 від 07.01.2024 № 57 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України молодший лейтенант ОСОБА_1 дійсно в період з 09.03.2022 по 07.09.2022, з 09.10.2022 по 14.06.2023, 3 18.06.2023 по 24.06.2023, з 09.07.2023 по 22.07.2023 брав (брала) участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Донецькій області, Покровський район, м, Красногорівка; Харківській області. Боровський район, с. Макіївка; Харківській області, Вовчанський район, с. Білий Колодязь, с. Котівка; Донецькій області, Волноваський район, с. Старомайорське, с.Шахтарське.
Позивач звернувся з заявою до Міністерства оборони України про виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах відповідно до Постанови КМУ №153. 
Військова частина НОМЕР_3 листом від 19.06.2025 №1555/3274 повідомила позивача, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» затверджено порядок, який визначає механізм реалізації цього експериментального проекту.
З системного аналізу положень означеного вище порядку вбачається, що право на отримання одноразової грошової винагороди мають військовослужбовці, які уклали контракт на проходження військової служби, за формою зразком, закріпленим у додатку 2 до цього Порядку на посадах рядового складу. Разом з тим, за час служби позивачем такого контракту не було укладено. В той же час, ОСОБА_1 проходв службу в військовій частині НОМЕР_3 на посаді командира інженерно-саперного взводу, а наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 07.01.2024 №7 вас звільнено з військової служби у відставку за підпунктом "б" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", що є обставинами, які унеможливлюють виплату одноразової грошової допомоги враховуючи наведене вище.
Розглянувши заяву позивача від 08.07.2025 Військова частина НОМЕР_3 , листом від 30.07.2025 №1555/3959 повідомила, що аналогічна заява вже надходила від ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_3 та за результатами розгляду йому надано мотивовану відповідь листом від 19.06.2025 №1555/3274.
Розглянувши адвокатський запит представника позивача Військова частина НОМЕР_3 , листом від 25.05.2025 №1555/2831 повідомила, що про результати розгляду заяви молодшого сержанта ОСОБА_1 від 25.04.2025 про виплату одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах, адресованої ним до Міністерства оборони України, не надходили до військової частини НОМЕР_3 . Разом з тим, повідомлено, що за період проходження служби в військовій частині НОМЕР_3 молодший сержант ОСОБА_1 не притягався до дисциплінарної відповідальності. Відомості про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної або адміністративної відповідальності у військової частини НОМЕР_3 відсутні. 
Розглянувши заяву представника позивача, яка надійшла 24.07.2025 Військова частина НОМЕР_3 , листом від 30.07.2025 №1555/3958 повідомила, що аналогічна заява вже надходила до військової частини НОМЕР_3 та за результатами розгляду вам надано мотивовану відповідь листом від 19.06.2025 №1555/3274.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, судом першої інстанції зазначено наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11.02.2025 № 153 “Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану” (далі - Постанова № 153) та затверджено “Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану” (далі - Порядок).
Суд звертає увагу, що спірні правовідносини виникли з приводу розгляду запитів представника позивача від 16.07.2025 (вхідний 24.07.2025 №Ж-248-Аз), відповіді на який надано 30.07.2025, у зв`язку з чим судом застосовано редакцію Постанови № 153, чинну на час виникнення спірних правовідносин, тобто до внесення до неї змін Постановою Кабінету Міністрів України № 942 від 30.07.2025, оскільки повторні рапорти/запити позивачем не подавались.
Пунктом 3 Постанови №153 установлено, що:
1) учасниками експериментального проекту є:
громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу;
Збройні Сили;
Національна гвардія;
Державна прикордонна служба;
Міністерство оборони;
Міністерство внутрішніх справ;
військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби;
2) координатором експериментального проекту є Міністерство оборони;
3) фінансування експериментального проекту здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.
Також, у п.4 Постанови №153 установлено, що особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
З аналізу вказаних положень Постанови № 153 суд дійшов висновку, що право на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. грн. надається у зв`язку з дотриманням таких вимог:
військовослужбовці повинні бути особами рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану;
особи проходять військову службу, тобто є діючими військовослужбовцями на дату набрання чинності Постанови № 153;
особи брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою.
Судом встановлено, що відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 07.01.2024 № 7 позивач з 07.01.2024 виключений із списків особового складу частини і всіх видів забезпечення.
Отже, станом на дату набрання чинності Постанови №153 та на дату подання позивачем запиту щодо здійснення нарахування та виплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, позивач не проходив військову службу та не був діючим військовослужбовцем.
Суд вважає за належне зазначити, що принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (ст.41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (ст. 22,57,58,94 та 152 Конституції України). Реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими.
Принцип легітимних очікувань властивий, головним чином, для публічно-правових спорів, що вирішуються адміністративними судами, оскільки у сукупності з принципами правової визначеності та належного урядування створює надійну основу для гарантування реалізації в Україні основної ідеї/мети системи адміністративних судів, а саме, захисти “малої людини” від “великої держави”, в особі її багаточисленних суб`єктів владних повноважень, які наділені множинністю повноважень та низкою механізмів владного примусу.
Легітимні очікування не можна ототожнювати із сподіваннями, що виникають на підставі особистого сприйняття або помилкової оцінки певних обставин чи правових норм; не можуть виникати легітимні очікування, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства; обов`язковою умовою, за наявності якої певне сподівання (вимога) особи набуває ознак легітимного очікування є те, що таке очікування (вимога) має належне правове підґрунтя, тобто наявне достатнє джерело для відповідного очікування (вимоги).
Правовим підґрунтям для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норми права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору.
Проте, відсутність у законі приписів щодо певного права, яке слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, який визначає механізм реалізації такого права, не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права.
Судом встановлено, що позивач реалізував своє право на звільнення з військової служби ще 07.01.2024 , тоді як експериментальний проект було запроваджено 11.02.2025.
З огляду на вказане, відсутні підстави вважати, що відповідачем порушений принцип легітимних очікувань позивача.
В іншому випадку, це буде не відповідати меті експериментального проекту, підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності оскаржуваних дій та докази, надані сторонами у справі, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову. 
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника позивача Ювченко Андрія Васильовича на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2026 року у справі № 200/9558/25 - залишити без задоволення. 
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2026 року у справі № 200/9558/25 - залишити без змін. 
Повне судове рішення складено 16 липня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін 

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко