справа № 208/14321/25
провадження № 2/208/1497/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 р.  м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі:
головуючого судді - Гречаної В.Г.,
за участі секретаря судового засідання Якимчук В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 208/14321/26 за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення моральної шкоди,- 
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Мотуз О.В. через систему «Електронний суд» подав до Заводського районного суду міста Кам`янського позовну заяву до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення моральної шкоди.
Згідно до позовних вимог просить:
- стягнути з Приватного акціонерного товариства Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодження здоров`я внаслідок професійного захворювання суму грошових коштів у розмірі 245 000,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів .
В обґрунтування позову зазначає, що ОСОБА_1 з 29 грудня 2012 року по 11 жовтня 2023 року працював на різних посадах, у різних структурних підрозділах Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське». 11 жовтня 2023 року позивача було звільнено. 
За час роботи на підприємстві відповідача позивач набув хронічних професійних захворювань.
П. 7 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 01 грудня 2023 року (копія додається), затвердженого начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, встановлено наявність у позивача професійних захворювання:
- хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення. Прикореневий пневмофіброз, ЛН ІІ ст. (друга ст.).
- хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.).
- хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення з вираженими статико динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. 
П. 17 вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло за таких обставин: у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема, через виділення значних концентрація пилу, переважно фіброгенної дії, генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо) недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів) та недосконалістю технологічного процесу (зокрема, неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт через складні гірничо-геологічні умови. ОСОБА_1 виконував роботи в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, в умовах вимушеної робочої пози і значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий. 
П. 17 вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло за таких обставин: у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема, через виділення значних концентрація пилу, переважно фіброгенної дії, генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо) недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів) та недосконалістю технологічного процесу (зокрема, неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт через складні гірничо-геологічні умови. ОСОБА_1 виконував роботи в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, в умовах вимушеної робочої пози і значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий. 
Згідно п.16 витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 1391/25/91/В від 11 вересня 2025 року (копія додається) позивачу встановлено втрату працездатності на рівні 65% (радикулопатія 30% хронічний бронхіт 25%, приглухуватість 10%) та третю групу інвалідності.
Позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, змушений проходити лікування, що підтверджується випискою № 296 із медичної карти стаціонарного хворого та випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 1419.
У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. 
Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2025 року по цивільній справі №208/14321/25 визначено головуючого суддю Гречану В.Г.
Згідно до ч.2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Ухвалою суду від 17.11.2025 року відкрито провадження у справі №208/14321/25 за правилами спрощеного провадження та призначено судове засідання.

04.12.2025 року представник відповідача ПАТ «ШУ «Покровське» - адвокат Барков С.Є. подав до суду відзив на позовну заяву. Зазначив, що відповідач повністю заперечує проти позовних вимоги та вважає, що вони є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
В обгрунтування своєї позиції зазначає, що унаданому акті П-4 в якості професійного захворювання зазначено захворювання (а саме бронхіт з кодом J41.0), що не належить до професійних, відповідно до переліку професійних захворювань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2000 р. № 1662.
Так, згідно з вищевказаною постановою КМУ, хронічним професійним захворюванням є пиловий, токсико-пиловий бронхіт (коди J44, J68.4) та інші його види, які Позивачу ЛЕК ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва» не встановлені. 
Та обставина, що під виглядом хронічного професійного захворювання Позивача ЛЕК ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва» визначено «бронхіт з кодом J41.0», а також та обставина, що комісією з розслідування в акті П-4 цей діагноз також зазначено як професійний, правових наслідків для ПРАТ «ШУ «Покровське» не створює, т.я. перелік професійних хвороб визначається законодавством, а ЛЕК ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва» може лише встановити чи не встановити наявність того діагнозу, яких згідно з законодавством віднесено до переліку професійних. 
Окрім того вважає, що істотне значення для вирішення справи по суті, є той факт, що моральні страждання Позивача також пов`язані з іншими хворобами, що не є професійними та не є наслідками роботи у Відповідача. Такими хворобами є ВСД за гіпертонічним типом, міопія слабкого ступеня обох очей та пресбіопія. 
Також, істотною обставиною є той факт, що Позивач тривалий час працював в інших роботодавців, в яких були шкідливі умови праці. Так, загальний стаж роботи Позивача у шкідливих умовах складає 24 років і 16 місяців, натомість у Відповідача він працював лише 10 років, 9 місяців і 12 днів. 
Просить суд у задоволенні позову відмовити.

05.12.2025 року представником позивача – адвокатом Мотуз О.В. подано до суду відповідь на відзив, в якій він зазначає, що відповідно до позовної заяви, заподіяна позивачу моральна шкода полягає у тому, що внаслідок професійного захворювання порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. 
Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. 
У виникненні в позивача хронічних професійних захворювань наявна вина відповідача, так як згідно п. 17 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 01 грудня 2023 року встановлено, що обставини за яких виникло професійне захворювання є: у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема, через виділення значних концентрація пилу, переважно фіброгенної дії, генерацію виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо) недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів) та недосконалістю технологічного процесу (зокрема, неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт через складні гірничо-геологічні умови. ОСОБА_1 виконував роботи в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, в умовах вимушеної робочої пози і значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий. 
Тобто відповідачем як роботодавцем допущено перевищення встановлених норм дії шкідливих факторів на працівника. 
Слід зауважити, що навіть при очевидній вині роботодавця в даному конкретному випадку, законодавець не відносить таку вину до обов`язкової складової умов відшкодування моральної шкоди роботодавцем. 
У своєму позові позивач аргументовано та у повному обсязі зазначає, в чому саме полягають його моральні страждання та причини їх винекнення.
Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інші негативні наслідки морального характеру.
Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інші негативні наслідки морального характеру. 
Беззаперечно, що будь-яке ушкодження здоров`я людини створює необхідність докладати додаткових зусиль для організації повсякденного життя і завдає моральної шкоди. 
Вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання та нещасного випадку, встановленої інвалідності та втрати працездатності.
Заявлена сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 245 000,00 грн відповідає судовій практиці, яка склалася в Дніпровському апеляційному суді та не призведе до надмірного збагачення позивача, а також відповідатиме засадам розумності та справедливості. 
Також вважає, що сума моральної шкоди не підлягає оподаткуванню відповідно до вимог чинного законодавства. Просить суд позов задовольнити у поному обсязі.

15.12.2025 року предстанвиком відпровідача - адвокатом Барковим Є.А. подано до суду заперечення на відповідь на відзив позивача, в якому зазначає, що на момент проведення розслідування, а також на момент ухвалення рішення ЕКОПФО згаданий перелік професійних захворювань діяв у редакції від 23.05.2020, коли набрали чинності зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 13.05.2020 № 394. Наступні і останні на даний момент зміни були внесені лише 03.12.2025 постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2025 № 1536.
У переліку професійних захворювань у редакції, що була чинна на момент проведення розслідування причин професійного захворювання, а також огляду ЕКОПФО, був відсутній діагноз «хронічний бронхіт» саме з кодом J41.0, але були інші діагнози – «хронічний бронхіт: пиловий, токсико-пиловий» з кодами J44, J68.4 та інші бронхіту.
Позивач у відповіді на відзив посилається на редакцію зазначеного переліку професійних захворювань, яка набрала чинності вже після проведення розслідування та встановлення Позивачу втрати працездатності та інвалідності, а відповідно на момент встановлення Позивачу інвалідності та втрати працездатності не діяла.
Отже, у даній справі слід застосовувати перелік професійних захворювань діяв у редакції від 23.05.2020, в якому діагноз хронічний бронхіт» саме з кодом J41.0 відсутній, а отже не вважався на той момент професійним захворюванням. 
Звертає увагу на те, що відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. 
Діагноз професійного захворювання визначають медичні установи та ЛЕК… а питання щодо того, чи є цей діагноз професійним захворюванням, визначається не лікарями, а законодавством (постанова Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2000 р. № 1662).
Окрім того, у відповіді на відзив Позивач не наводить додаткових аргументів на користь своєї позиції, а також не спростовує доводів Відповідача. Натомість Позивач лише дослівно повторює вже висловлені у позовній заяві міркування.
Позивачем не надано, зокрема, висновків лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії, експертної команди або консультаційних висновків спеціаліста щодо наявності або відсутності у нього стресу, депресії чи інші негативні прояви психологічного стану, які б начебто виникли у нього в результаті отриманої травми.
Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують психологічний стан позивача, а тому розмір моральної шкоди, що заявлений до стягнення, є необґрунтованим та значно завищеним, що не відповідає засадам виваженості, розумності і справедливості, а отже такі позовні вимоги не підлягають задоволенню.
З приводу оподаткування моральної шкоди вказує, що цивільний суд за позовом про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України вирішує цивільний спір, а не визначає, розмір та порядок сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів.
Також зазначає, що державна податкова служба України в індивідуальній податковій консультації від 30.06.2025 N 3594/ІПК/99-00-24-03-03 ІПК зазначила «… обов`язок з нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб і військового збору, з доходу, нарахованого фізичній особі на підставі рішення суду, виникає у юридичної особи (боржника), незалежного від того, що виплата зазначеного доходу здійснюється через виконавчу службу....» (копія наявна у матеріалах справи.
Вважаємо, що питання про те, чи повинен Відповідач виконувати визначену Податковим кодексом України функцію податкового агенту та утримувати податки, а також питання щодо розміру стягнутих податків, залежать не від резолютивної частини рішення суду на час ухвалення рішення, а від змісту податкового законодавства на час виплати доходу, тобто на час виконання рішення (добровільного чи примусового). 
Враховуючи зазначене, вимоги Позивача щодо визначення порядку оподаткування моральної шкоди за рішенням суду не підлягають задоволенню. 
Просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПРАТ «ШУ «Покровське» про відшкодування моральної шкоди повністю, з урахуванням викладених заперечень.
Ухвалою суду від 20.01.2026 року задоволено клопотання представника відповідача та залучено у справі в якості третьої особи, що не заяваляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
10.02.2026 року до суду від ГУ ПФУ у Донецькій області надійши пояснення, з яких слідує, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Донецькій області, як отримувач страхових виплат, а відповідно даних інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримує страхові виплати.
Ухвалою суду від 23.02.2026 року задоволено клопотання представника відповідача та здійснено заміну третьої особи з ГУ ПФУ у Донецькій області на ГУ ПФУ у Дніпропетровській області.
В судовому засіданні представник відповідача – адвокат Мотуз О.В. підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Зазначив, що позивач працював на підприємстві відповідача з 2012 року по 2023 рік. За цей час набув ряд професійних захворювань, що підтверджується актом розслідування виникнення хронічного професійного захворювання Форми П-4. Позивачу встановлено рівень втрати працездатності 65% та 3 групу інвалідності. Вважає, що через отримані хронічні захворювання, втрату працездатності та встановлення групи інвалідності позивач зазнав ряд душевних страждань, які детально описані у позовній заяві. Оскільки винуватцем винекнення професійного захворювання винен саме відповідач, то саме він повинен здійснити відшкодування позивачу спричиненої йому моральної шкоди, які він оцінив у розмірі 245 000,00 грн. Дана сума, на його думку, зможе у повній мірі відшкодувати моральні страждання позивача та не призведе до його збагачення. Також вважає, що суд у своєму рішенні повинен зазначити, що дана сума не підлягає оподаткуванню. 

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Барков С.Є. заперечував проти задовлення позовних вимоги та просив суд відмовити у задовлленні позову у повному обсязі. Заначив, що в акті Форми П-4 позивачу встановлено діагноз: хронічний бронхіт за кодом J41.0, однак на момент формування даного акту, відповідно до Положення КМУ від 08.11.200 року, в редакції, яка діяла на той час, відсутній кодом J41.0, як хвороб, які віднесено до професійних захворювань. У зв`язку з цим вважає, що відповідач не повинен відшкодовувати позивачу моральну шкоду за основне захворювання, а не професійне. Також вважає, що істосною обставиною, які суд повинен врахувати при вирішенні спору по суті є те, що стаж відповідача на аналогічних роботах складає 25 років, в той час, як у відповідача він пропрацював 10 років 9 місяців, з чого може слідувати й те, що не лише відповідач винен в розвитку в нього певного захворювання. Вважає,що комісія при затвердженні акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, вказавши, що виявлене у позивача захворювання віднесено до професійних, допустила порушення вимог чинного законодавства, оскільки відповідно до постанови КМУ даний код захворювання, на момент складання акту, не був зазначений, як професійне захворювання. Вважає, що позов є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень чи заперечень не подав, у зв`язку з чим суд визнав можливим розглянути справу за його відсутності, що відповідає вимогам ЦПК України. 

На підставі ст. 244 ЦПК України в судовому засіданні 03.07.2026 року судом після судових дебатів було оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відкладено судове засідання для ухвалення та проголошення судового рішення на 09.07.2026 р..

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював на наступних роботах:
-16.07.1992 -03.12.1992 - Шахта ім. Д.С. Коротченко Селидівського виробничого об`єднання добування вугілля, - електрослюсар 1 розряду з повним робочим днем у шахті; 
- 18.01.1995 -19.04.2005 Шахта ім. Д.С. Коротченко горноробочий по ремонту горних вироботок 3 розряду;
- 21.04.2005 - 03.03.2008 - ЗАТ Центральна фабрика "Селидівська" електрогазозварювальник;
-18.03.2008-02.04.2008 - ПП "Сапар" гірноробочий з ремонту гірних вироботків;
- 15.04.2008-09.01.2009 - ООО "Доншахтастрой" підземний горноробочий по ремонту горних вироботок з повним робочим днем у шахті;
- 02.03.2009-13.04.2009 - ТОВ Гірничобудівельна компанія"ГОРИЗОНТ", підземний горноробочий по ремонту горниз вироботок з повним робочим днем в шахті;
- 15.09.2009-18.03.2010 - перебував на обліку в центрі зайнятості та отримував виплату по безробіттю;
- 19.11.2010-31.03.2011 - ТОВ "Шахтне будівництво", горнорабочий по ремонту горних вироботок з повним робочим днем у шахті;
- 03.05.2011-02.07.2011 - ТОВ "Доншахтоспецстрой", горнорабочий по ремонту горних вироботок з повним робочим днем у шахті;
-18.07.2011-31.03.2012- ТОВ "Шахтоуправляюча компанія Донецькашахтопроходка" горнорабочий по ремонту горних вироботок з повним робочим днем у шахті;
- 01.04.2012-24.09.2012 - ВП "Управління підземних гірничо-монтажних та підготовчих робіт" ТОВ Шахтобудівельна компанія "Донецькшахтопроходка" - горнорабочий очисного забоя з повним робочим днем на підземних роботах;
- 29.12.2012 -11.10.2023 Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське». горноробочий по ремонту горних вироботок з повним робочим днем у шахті.
- 11.10.2023 року звільнено за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію.
Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) форми П-4 від 01.12.2023 року, встановлено наявність у ОСОБА_1 професійного захворювання, а саме:хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення. прикореневий пневмофіброз, ЛН ІІ ст. (другого) ст.; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.).; за класифікацією Остапкович В.Є. та Пономарьової Н.І. Хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення з вираженими статико- динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами.
Професійне захворювання виникло за таких обставин: у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема, через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії, генерацію підвищених рівнів виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо), недостатньою забезпеченістю засобами індивідуаьного захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів) та не досконалістю технологічного процесу (зокрема, неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт через складні гірничо-геологічні умови. ОСОБА_1 виконував роботи в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищує ГДК, в умовах вимушеної робочої пози і значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параментри та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий.
Згідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 1391/25/91/В від 11.09.2025 року, ОСОБА_1 є особою третьої групи інвалідності, має діагноз – простий хронічний бронхіт, J40.1. Супутні діагнози – М54.10 радикулопатія, множинні відділи хребта, Н90.3 - нейросенсорна втрата слуху, двостороння.Причина інвалідності – професійне захворювання. Відсоток втрати професійної працездатності – 65% встановлено з 15.11.2023 року.
Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого від № 341 від 20.06.2025 року, має скарги на виражений біль в п/кр відділі хребта, із іррадіацією у ліву ногу, оніміння та слабкість у лівій нозі, утруднення та дискомфорт при рухах, обмеження під час ходи та незначних фізичних навантаженнях. Діагноз: хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч, з больовим, м`язо-тонічним синдромами, вираженими статико-динамічними порушеннями, рецидивуючий перебіг, стадія загострення. Захворювання професійне. супровідні: хронічний бронхіт ІІ ст., фаза ремісії. Прикореневий пневмофіброз, ЛН ІІ ст. Захворювання професійне. Хронічна двобічна сенсоневарльна приглухуватість ІІ ст. Захворювання професійне.
У матеріалах справи також містяться інші виписки з медичної картки амбулаторного хворого, які підтверджують наявність у позивача відповідних захворювань, їх тривалий характер, а також факт його неодноразового звернення за медичною допомогою та проходження лікування.
Окрім того відповідно до висновку лікарської експертної комісії № 45/1070 ДУ "Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України" підставою для встановлення професійної етіології захворювання послужили: клініко-діагностичні дані: динаміка та перебіг захворювань; умови парці, надані в інформаційній довідці про умови праці від 03.11.2023 року, згідно якої концентрація пилу в професії ГРП до РГВ- 98,6-23204 мг/м-3 при ГДК -4 мл/м-3; 23,5 мг/м-3 при ГДК -4 мг/м; 15.4 мг/м-3 при ГДК - 4 мг/м-3; 18.9 мг/м-3 при ГДК - 4 мг/м-3, параментри шуму, фізичного навантаження, робочої пози, нахилів корпусу перевищують ГДР, стаж роботи в шкідливих умовах.
З`ясувавши обставини у справі, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступних підстав.
Згідно з нормами Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України).
Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.
Згідност. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Відповідно ч. 1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Так, відповідно ч. 1-4 ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.
Відповідно до вимог ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»  роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП Україниза наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.
Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 01 грудня 2023 року, професійні захворювання виникли у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема, через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії, генерацію підвищених рівнів виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо),Д недостатньою забезпеченістю засобами індивідуаьного захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів) та не досконалістю технологічного процесу (зокрема, неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт через складні гірничо-геологічні умови. ОСОБА_1 виконував роботи в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищує ГДК, в умовах вимушеної робочої пози і значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параментри та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий.
З акту вбачається, що ОСОБА_1 має діагноз:хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення. прикореневий пневмофіброз, ЛН ІІ ст. (другого) ст.; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.).; за класифікацією Остапкович В.Є. та ПономарьовоїН.І. Хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення з вираженими статико- динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами.
Як встановлено з трудової книжки ОСОБА_1 
- 29.12.2012 -11.10.2023 Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське». горноробочим по ремонту горних вироботок з повним робочим днем у шахті.
- 11.10.2023 року звільнено за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію.
Інформація з трудової книжки ОСОБА_1 свідчить про те, що він з 2012 року по 2023 рік майже весь час працював у шахтах з повним підземним робочим днем.
Доводи представника відповідача про те, що позивач тривалий час працював у шкідливих умовах праці не лише на підприємстві відповідача, а й в інших роботодавців, суд до уваги не бере з таких підстав.
Як убачається з копії трудової книжки позивача та інших письмових доказів, значну частину свого трудового стажу, пов`язаного з виконанням робіт у шкідливих виробничих умовах, позивач працював саме у ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», яке було його останнім місцем роботи.
Крім того, відповідно до акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання встановлено причинний зв`язок між виникненням у позивача професійного захворювання та умовами праці саме у ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське». Зазначений акт є чинним, відповідачем не оскаржений і недійсним у встановленому законом порядку не визнавався.
Сам по собі факт роботи позивача в інших роботодавців зі шкідливими умовами праці не виключає відповідальності відповідача, якщо компетентними органами встановлено причинний зв`язок між умовами праці у відповідача та виникненням професійного захворювання. Чинне законодавство не ставить виникнення обов`язку роботодавця щодо відшкодування моральної шкоди у залежність від того, що працівник раніше працював на інших підприємствах зі шкідливими умовами праці.
Відтак зазначені доводи відповідача не спростовують встановлених судом обставин справи та не впливають на висновок суду щодо наявності правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.
При цьому суд враховує, що із записів трудової книжки вбачається, що найбільш тривалий період роботи у шкідливих умовах праці, а також останнє місце роботи позивача пов`язані саме з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», що узгоджується з висновками акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання. 
Отже, вбачається, що захворювання, які визнанні професійними захворюваннями ОСОБА_1 цілком ймовірно виникли за час роботи на ПрАТ «ШУ «Покровське».
З наданої трудової книжки вбачається, що ОСОБА_1 після звільнення з ПАТ «ШУ «Покровське» більше не працював. 

У позовній заяві зазначено, що у зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. 
Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Роботодавець ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».
Таким чином, судом встановлено порушення ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» норм трудового законодавства, що призвело до появи у позивача професійних захворювань, а тому саме на роботодавця покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідності додаткових зусиль для організації свого життя. 
Встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності та він визнаний особою з інвалідністю ІІІ групи. 
Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що зазначене в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 захворювання «бронхіт» із кодом J41.0 не належить до професійних захворювань відповідно до Переліку професійних захворювань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2000 року № 1662, з огляду на таке.
Судом встановлено, що факт наявності у позивача професійного захворювання підтверджується висновком лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва НАМН України», актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4, а також довідкою медико-соціальної експертної комісії про встановлення позивачу 65% втрати професійної працездатності.
Зазначені документи є належними та допустимими доказами у розумінні статей 76–80 ЦПК України, видані компетентними органами в межах наданих їм законом повноважень та є чинними.
Матеріали справи не містять доказів того, що висновок лікарсько-експертної комісії чи акт за формою П-4 були скасовані, визнані недійсними або оскаржені у встановленому законом порядку.
Посилання відповідача на невідповідність коду J41.0 Переліку професійних захворювань фактично зводяться до незгоди з медичним висновком спеціалізованої лікарсько-експертної комісії.
Разом із тим суд не є спеціальним органом у сфері професійної патології та не наділений повноваженнями перевіряти правильність встановленого медичного діагнозу чи причинного зв`язку захворювання з умовами праці за відсутності належних доказів незаконності відповідних медичних висновків.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що суд, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, виходить із чинних висновків компетентних органів щодо встановлення професійного захворювання, якщо вони не скасовані у встановленому законом порядку (зокрема, постанови Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17, від 15 червня 2022 року у справі № 212/3137/20, від 03 грудня 2025 року у справі № 235/2948/24).
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року зазначив, що хоча стаття 6 Конвенції зобов`язує суди мотивувати свої рішення, це не означає необхідності надавати детальну відповідь на кожний аргумент сторони. Суд повинен дослідити лише ті доводи, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору.
Аналогічний правовий підхід викладений у рішеннях ЄСПЛ «Van de Hurk v. the Netherlands» від 19 квітня 1994 року та «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, у яких наголошено, що обов`язок суду мотивувати рішення не означає необхідності детально відповідати на кожне твердження сторін, якщо такі доводи вже отримали належну оцінку або не мають вирішального значення для висновків суду.
Отже, наведені відповідачем заперечення фактично зводяться до незгоди з висновками компетентних медичних органів та містять власне тлумачення медичної документації, однак не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, які б спростовували чинні офіційні документи, покладені судом в основу рішення.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3ст. 23 ЦК України).
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.
Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд повинен враховувати характер і обсяг моральних та фізичних страждань потерпілого, характер немайнових втрат, тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.
При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.
Відповідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК Україникритеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.
Враховуючи характер і наслідки професійного захворювання, ступінь втрати позивачем професійної працездатності, тривалість його роботи у шкідливих умовах праці, необхідність постійного лікування та медичного нагляду, фізичні страждання, душевні переживання, обмеження у звичному способі життя, зміну життєвих планів, а також виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості та співмірності, суд дійшов висновку, що справедливим розміром відшкодування моральної шкоди є 120 000,00 грн.
Визначений судом розмір відшкодування узгоджується із підходом Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду щодо визначення розміру компенсації моральної шкоди у справах про відшкодування шкоди, завданої професійним захворюванням, та відповідає принципам розумності, справедливості й пропорційності.
Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Здоров`я людини є невід`ємною складовою її життя та можливості повноцінно реалізовувати свої фізичні, соціальні й особисті потреби. Втрата здоров`я, навіть часткова, неминуче призводить до обмеження звичного способу життя, необхідності постійного лікування, зміни умов праці, побуту та спілкування, що об`єктивно спричиняє фізичні й моральні страждання.
Суд враховує, що моральна шкода за своєю природою не має точного майнового еквівалента. Визначити грошовий вираз фізичного болю, душевних переживань, втрати звичного способу життя чи погіршення стану здоров`я з математичною точністю неможливо.
Саме тому компенсація моральної шкоди не може бути повністю адекватною заподіяним немайновим втратам, оскільки жодна грошова сума не здатна відновити втрачене здоров`я чи усунути перенесені фізичні та душевні страждання.
У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне працівникові під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняє йому фізичні та моральні страждання, а тому є підставою для відшкодування моральної шкоди.
Крім того, Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що компенсація немайнової шкоди за своєю природою не може бути визначена з абсолютною точністю, а її розмір встановлюється судом із урахуванням конкретних обставин справи та принципу справедливості (див., зокрема, рішення у справі «STANKOV v. BULGARIA», заява № 68490/01, § 62).
Правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податків, зборів чи інших обов`язкових платежів знаходяться у площині публічних (податкових) відносин, а тому суд при вирішенні позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України не вирішує питання про податки, збори чи інші обов`язкові платежі.
Зазначені висновки містяться також у постанові Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі №235/3143/24 (провадження №61-14246св24).
Отже, враховуючи вищевикладене, встановлені судом обставини справи в їх сукупності, характер професійного захворювання, 65 % втрати професійної працездатності, тривалість роботи позивача у шкідливих умовах праці, незворотність наслідків для його здоров`я, необхідність подальшого лікування, істотні зміни у звичному способі життя, а також засади розумності, виваженості, справедливості та судову практику Верховного Суду, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 120 000,00 грн моральної шкоди , яка на думку суду, є справедливим, співмірним та достатнім способом компенсації завданих йому немайнових втрат.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача підлягють частковому задоволенню
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони. У зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору за подання даного позову, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави у розмірі 1331,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 23, 1167, 1168 ЦК України, ст. 153 КЗпП України, ст. ст. 3,5,12,13,18, 258, 265,268,273 ЦПК України, суд, - 
УХВАЛИВ :
Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення моральної шкоди – задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», код ЄДРПОУ 13498562, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 120 000 (сто двадцять тисяч) гривень.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», код ЄДРПОУ 13498562, судовий збір на користь держави у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції – Дніпровського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua. 
Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське», код ЄДРПОУ 13498562, адреса: Донецька обл., м. Покровськ, площа Шибанкова, буд. № 1 А.
Третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення моральної шкоди, ЄДРПОУ 21910427, адреса: 49094, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26.
Повний текст рішення складено та проголошено 09.07.2026 року о 17:00 год.

Суддя   В.Г. Гречана