Справа № 357/15166/26
1-кп/357/1222/26 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.08.2026 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026116250000078 від 01.08.2026 року, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрівка, Хустського району, Закарпатської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, розлученого, має на утриманні малолітнього сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, призначений на посаді стрільця-снайпера аеромобільного відділення аеромобільного взводу аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
У С Т А Н О В И В:
31.07.2026 року приблизно о 01:00 год. на подвір`ї багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 між ним та співмешканкою ОСОБА_5 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка.
Під час сварки у ОСОБА_3 виник протиправний умисел на заподіяння ОСОБА_5 тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_5 , ОСОБА_3 умисно наніс один удар долонею лівої руки в праву частину обличчя ОСОБА_5 та пішов з місця події.
31.07.2026 року приблизно о 02 год. ОСОБА_5 прийшла до під`їзду за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де ввійшовши на площадку між 2 та 3 поверхом її наздогнав ОСОБА_3 та продовжуючи свої протиправний умисел на спричинення тілесних ушкоджень звалив ОСОБА_5 на бетонні східці, на що остання вдарилася спиною та завдав декілька ударів долонею лівої руки по правій частині обличчя ОСОБА_5 , яка обороняючись закривала обличчя руками та відпихнула ОСОБА_3 ногою в живіт. 
В подальшому ОСОБА_3 пішов до приміщення квартири та став перешкоджати ОСОБА_5 ввійти до квартири і на зауваження не реагував та виштовхував останню з квартири.
Продовжуючи свій протиправний умисел направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , ОСОБА_3 реалізуючи свій протиправний умисел, передбачаючи наслідки своїх дій та бажаючи їх настання умисно завдав декілька ударів долонею лівої руки по правій частині обличчя ОСОБА_5 намагаючись виштовхати останню з приміщення квартири та один удар долонею лівої руки в перенісся ОСОБА_5 , завдавши таким чином їй фізичного болю та спричинивши тілесні ушкодження у вигляді: синців на обличчі, тулубі, верхніх та нижніх кінцівках, саден на правому плечі, забій верхньої губи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України.
Обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 в порядку ст. 302 КПК України, надійшов до суду 28.08.2026 року з клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Частинами 2, 3 ст. 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.
Зі змісту заяви обвинуваченого ОСОБА_3 , яка була складена в присутності захисника – адвоката ОСОБА_6 , вбачається, що останній беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто у нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження, погоджується із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та надав свою згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.
Із заяви потерпілої ОСОБА_5 убачається, що остання повністю погоджується із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлена з обмеженнями права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України, надала свою згоду на розгляд обвинувального акта у кримінальному провадженні у спрощеному провадженні.
Відповідно до частин 2, 3 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, заяву ОСОБА_3 , в якій він зазначає, що не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, з урахуванням клопотання інших учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.
При цьому, у відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального проступку, які підтверджують обставини, встановлені судом.
ОСОБА_3 в поданій заяві зазначені обставини не оспорює, вважає, що органом досудового розслідування вони встановлені в повному обсязі, свою вину у вчиненні вказаного кримінального проступку беззаперечно визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.
Суд, вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, а саме спричинив умисне легке тілесне ушкодження.
При призначенні ОСОБА_3 покарання суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права – є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.
При призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку вчиненого кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, раніше не судимий.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття.
Обставиною, які обтяжують покарання ОСОБА_3 суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах.
Вирішуючи питання про призначення менш суворого покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 125 КК України, суд зазначає, що наряду з іншими видами покарань, вказаною нормою закону передбачено також штраф. Разом із тим, покарання у виді штрафу, на думку суду, не буде відповідати характеру вчиненого правопорушення, його суспільній небезпеці, та особі ОСОБА_3 , не буде належним чином сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним інших правопорушень.
Враховуючи, що до ОСОБА_3 не може бути застосований менш суворий вид покарання, передбачений санкцією ч. 1 ст. 125 КК України, суд дійшов висновку, що для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів, йому необхідно і достатньо призначити покарання у виді громадських робіт, яке передбачене санкцією частини 1 ст. 125 КК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 56 КК України громадські роботи не призначаються особам, визнаним особами з інвалідністю першої та другої групи, вагітним жінкам, особам, які досягли пенсійного віку, а також військовослужбовцям строкової служби.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 не є особою до якої, відповідно до ч. 3 ст. 56 КК України, не може бути застосоване покарання у виді громадських робіт.
Також з матеріалів кримінального провадження убачається, що ОСОБА_3 є військовослужбовцем, призваним по мобілізації. Однак, із витягу з наказу командира військової частини та матеріалів службового розслідування убачається, що солдат ОСОБА_3 в січні 2024 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 та з 12.01.2024 року вважається таким, що самовільно залишив військову частину.
На думку суду, призначене покарання у виді громадських робіт буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів і не становитиме особистий надмірний тягар для особи.
Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає, з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.
Цивільний позов у справі не заявлений.
Процесуальні витрати та речові докази у справі відсутні.
Керуючись статтями 302, 369-371, 373, 374, 382 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначити йому покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді 100 годин громадських робіт.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.
Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України.

Суддя: ОСОБА_7