Справа № 447/1433/26 Головуючий у 1 інстанції: Павлів В.Р. 
Провадження № 22-ц/811/1671/26 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 липня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.
секретаря: Іванової О.О. 
з участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області 27 квітня 2026 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, –

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2026 року ОСОБА_1  звернулася до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, 
В обгрунтування заявлених вимог покликалась на те, що вона проживала спільно із ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу з 10 квітня 2003 року по 02 лютого 2026 року. 
03 жовтня 2025 року чоловіка призвано на військову службу за мобілізацією. 10 лютого 2026 року заявниця отримала сповіщення командира військової частини НОМЕР_1 про загибель чоловіка. Зазначала, що встановлення факту спільного проживання необхідно їй для подання документів до відповідних органів з метою отримання грошової компенсації за померлого військовослужбовця, а також для отримання відповідних пільг.
З врахуванням зазначеного, просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Волфине Сумського району Сумської області, у період з 10 квітня 2003 року по 02 лютого 2026 року.
Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області 27 квітня 2026 року у відкриті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу – відмовлено.
Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області 27 квітня 2026 року оскаржила ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що судом не встановлено осіб, які оспорюють її право на отримання грошової компенсації, тому відмова у відкритті провадження у справі є передчасною.
Спір про право має бути реальним, а не гіпотетичним, а лише слабкий зв`язок або віддалені наслідки не є достатніми для висновку про наявність спору про право.
Вважає, що без відкриття провадження неможливо встановити фактичні обставини щодо наявності спору про право.
Заперечення суб`єкта владних повноважень про те, що факт не підтверджений належними доказами, самі собою не свідчать про існування спору про право.
Зазначає, що між особою і Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки Міністерство оборони України не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі.
Просить ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області 27 квітня 2026 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
21 травня 2026 року від представника Міністерства оборони
України надійшли додаткові пояснення по справі. Не погоджується з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , вважає її такою, що не підлягає задоволенню. Зміст пояснень зводиться до того, що визначальною обставиною під час розгляду заяви провстановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право. Просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області 27 квітня 2026 року про відмову у відкритті провадження – залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення із наступних підстав.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд прийшов до висновку, що у відкритті провадження слід відмовити, на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України, оскільки встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у даній справі вплине на кількість осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги та відповідно на її розмір для кожної особи, яка має на неї право, тобто встановлення факту пов`язане з наступним вирішенням спору про право, що відповідно є підставою для розгляду такої заяви по суті в порядку позовного провадження.
З такими висновками колегія суддів не погоджується з наступних обставин.
В силу положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст.15 ЦК України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Положеннями ч. 2 ст.19 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
Згідно з частиною 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частина 2 статті 293 ЦПК України).
До справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які розглядаються судом, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 315 ЦПК України, належать справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Відповідно до частини 4 статті 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи залишає заяву без розгляду.
Тобто, у разі встановлення обставин того, що факт, який просить встановити заявник, пов`язаний з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд відмовляє у відкритті провадження або залишає заяву без розгляду, якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 зауважувала, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Аналогічні висновки зробив Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2024 року у справі № 694/2318/23, від 08 травня 2024 року у справі № 214/4921/23 та від 05 червня 2024 року у справі № 557/1535/23.
Тобто якщо виникнення цивільного права залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.
Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. 
Отже, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України.
Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них майнових прав та обов`язків.
За відсутності спору про право цивільне юридичні факти, зокрема факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, підлягають встановленню судом у порядку окремого провадження.
Звертаючись із заявою в суд, ОСОБА_1 зазначала, що встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу дасть їй можливість отримати одноразову грошову компенсацію за померлого військовослужбовця, а також для отримання відповідних пільг.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21, у пункті 106 вказала, що між позивачем та Міністерством оборони України не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки відповідач не є суб`єктом отримання такої соціальної допомоги.
У якості заінтересованих осіб заявниця визначила Міністерство оборони України та Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.
При цьому між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України чи Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області не може бути спору про право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки Міністерство оборони України та Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не є суб`єктами отримання такої соціальної допомоги.
Відмовляючи в відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у даній справі вплине на кількість осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги та відповідно на її розмір для кожної особи, яка має на неї право, тобто встановлення факту пов`язане з наступним вирішенням спору про право, що відповідно є підставою для розгляду такої заяви по суті в порядку позовного провадження.
Проте, суд першої інстанції не встановив між ким існує спір, з огляду на те, що існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним.
Встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу породжує безліч прав, зокрема й щодо право на отримання одноразової грошової допомоги, майна і т.д., проте підхід за якого суд без встановлення інших обставин та заінтересованих осіб відмовлятиме у відкритті провадження керуючись припущенням про наявність спору, фактично позбавляє мети існування процесуальний механізм передбачений п.5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України.
При розгляді заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції повинен з`ясувати наявність заінтересованих осіб, які мають правові підстави для отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку із загибеллю ОСОБА_3 , з`ясувати коло його спадкоємців.
Виходячи із правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21, тільки заперечення зазначених осіб проти вимог ОСОБА_1 можуть свідчити про наявність спору про право.
Отже, висновки суду першої інстанції про наявність спору про право, який має розглядатися у порядку позовного провадження, є передчасними.
Суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та передчасно вирішив питання про відмову в відкритті провадження, що призвело до постановлення помилкової ухвали й у відповідності до ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та передання справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 6 ч.1 ст. 374, ст.ст. 379, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області 27 квітня 2026 року – скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 20 липня 2026 року

Головуючий: Савуляк Р.В. 
Судді: Крайник Н.П. 
Шандра М.М.