КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 вересня 2026 року справа № 320/36492/23
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Телеоптик" до Північної інспекції з ядерної та радіаційної безпеки, Державної інспекції ядерного регулювання України про скасування постанови.
Суть спору: 08.05.2023 до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Телеоптик" з позовом до Північної інспекції з ядерної та радіаційної безпеки, в якому позивач просить суд:
- скасувати постанову Північної інспекції з ядерної та радіаційної безпеки регулювання №ПсЮО-8/33 від 20.04.2023, якою Товариство з обмеженою відповідальністю "Телеоптик" було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 34000,00 грн. за ст. 17-1 Закону України "Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії";
- зобов`язати Відповідача компенсувати ТОВ "Телеоптик" судові витрати у сумі 2270,00 грн.;
- зобов`язати Відповідача компенсувати ТОВ "Телеоптик" моральні збитки за нанесення шкоди авторитету підприємства та перешкоджання його господарської діяльності у розмірі 34000,00 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що вважає постанову Північної інспекції з ядерної та радіаційної безпеки №ПсЮО-8/33 від 20.04.2023, якою на підприємство було накладено штраф у розмірі 34 000 грн за порушення умов ліцензії ОВ №000891 від 29.08.2012, незаконною та необґрунтованою, оскільки діяльність, яка стала підставою для її винесення, не підлягає ліцензуванню відповідно до чинного законодавства України.
Позивач зазначає, що вимоги Державної інспекції ядерної та радіаційної безпеки (ДІЯР) щодо ліцензування діяльності рентген-кабінетів суперечать принципам державної політики у сфері ліцензування, визначеним у пункті 4 статті 3 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності". Зокрема, ліцензування має застосовуватись лише до тих видів діяльності, які становлять загрозу життю, здоров`ю людей або навколишньому середовищу, і лише за умови недостатності інших засобів державного регулювання. Позивач наголошує, що функціонування рентген-кабінетів вже регулюється низкою нормативних актів, зокрема наказом МОЗ №294 від 2007 року, постановами Кабінету Міністрів №285 від 2016 року та №753 від 2013 року, а також вимогами щодо отримання санітарного паспорта, ліцензії на медичну практику, дозиметричного контролю та сертифікації обладнання.
Позивач зазначає, що КНП "ТМР "Таращанська МЛ", як отримувач обладнання, мало всі необхідні дозвільні документи, включаючи санітарний паспорт, ліцензію на медичну практику, протокол дозиметричного контролю та сертифікат відповідності рентгенодіагностичного комплексу технічному регламенту №753. Таким чином, передача обладнання не могла розглядатися як порушення умов ліцензії, оскільки замовник мав право на використання відповідного типу джерел іонізуючого випромінювання.
Позивач також звернув увагу на технічні особливості рентгенодіагностичних апаратів, які виробляє та обслуговує ТОВ "Телеоптик". Зокрема, ці апарати є електронними пристроями, що не містять радіоактивних речовин і належать до генеруючих джерел іонізуючого випромінювання (ДІВ). Вони можуть набувати статусу ДІВ лише в момент експлуатації, за умови підключення до електромережі, активації високої напруги та керування оператором. На етапах виробництва, транспортування, монтажу, технічного обслуговування та ремонту ці апарати не є ДІВ, а отже, не підпадають під дію Закону України "Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії".
Позивач посилається на експертний висновок Національного університету охорони здоров`я України імені П.Л. Шупика, згідно з яким рентгенодіагностичні апарати, що виготовляються підприємством, перебувають у стані ДІВ менше ніж 1 годину на рік навіть при інтенсивному використанні. Це свідчить про мінімальний рівень потенційної радіаційної небезпеки. Крім того, санітарний паспорт видається лише за умови дотримання граничних показників еквівалентної дози, яка не перевищує 13.0 мкЗв/год, що майже на порядок менше порогу, визначеного міжнародними стандартами як межа нехтування стохастичними ефектами.
Позивач також посилається на міжнародні документи, зокрема Базові стандарти безпеки МАГАТЕ (2014) та Директиву ЄвроАтому 2013/59/EURATOM, які передбачають звільнення від регуляторного контролю діяльності з використання ДІВ за умови, що доза не перевищує 1.0 мЗв на рік. На думку позивача, ці документи, ратифіковані Україною, не були імплементовані в національне законодавство через бездіяльність ДІЯР, що є порушенням статті 24 Закону України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку" та постанови Кабінету Міністрів №163 від 08.02.1997.
Позивач наголошує, що надмірне та необґрунтоване регулювання діяльності з використання рентгенодіагностичних апаратів призводить до затримки їх введення в експлуатацію, що, своєю чергою, спричиняє несвоєчасне виявлення небезпечних захворювань, зокрема туберкульозу та онкології, і становить загрозу безпеці держави. Позивач вважає, що накладення штрафу є необґрунтованим, оскільки діяльність, яка стала його підставою, не підлягає ліцензуванню та не становить загрози життю, здоров`ю людей чи навколишньому середовищу.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2023 справа передана для розгляду судді Київського окружного адміністративного суду Кушновій А.О. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.12.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено десятиденний строк на усунення недоліків позовної заяви, протягом якого позивачу необхідно було надати докази сплати судового збору у розмірі 414,00 грн. за подання даного адміністративного позову (оригінал платіжного документу); надати уточнену позовну заяву, з урахуванням вказаних судом зауважень, а саме з обґрунтуванням вимоги щодо зобов`язання відповідача компенсувати ТОВ "Телеоптик" моральні збитки за нанесення шкоди авторитету підприємства та перешкоджання його господарської діяльності у розмірі 34 000,00 грн та обґрунтуванням розміру моральних збитків.
06.01.2024 канцелярією суду зареєстровано докази усунення недоліків позову, які направлені позивачем на адресу суду засобами поштового зв`язку, а саме платіжне доручення №1429 від 21.12.2023 на суму 414,00 грн. Отже, позивачем в установлений судом строк та спосіб усунуто недоліки позовної заяви.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.01.2024 відкрито провадження в адміністративній справі. Ухвалено, що справа буде розглядатися одноособово суддею за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
12.02.2024 канцелярією суду зареєстровано відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що заперечує проти позовних вимог та просить суд відмовити в їх задоволенні повністю. Відповідач зазначив, що позов подано до неналежного відповідача, оскільки Північна інспекція з ядерної та радіаційної безпеки не є юридичною особою, а лише структурним підрозділом Державної інспекції ядерного регулювання України, не уповноваженим представляти інтереси державного органу в суді. Відповідно, належним відповідачем у справі є саме Державна інспекція ядерного регулювання України.
Відповідач наголосив, що діяльність у сфері використання джерел іонізуючого випромінювання підлягає обов`язковому ліцензуванню відповідно до Закону України "Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії". При цьому дія Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності", на який посилається позивач, не поширюється на сферу використання ядерної енергії, що прямо передбачено у пункті 41 частини 2 статті 2 цього Закону. Відповідач вважає, що позивач намагається ототожнити загальні ліцензійні умови медичної практики з вимогами щодо безпеки використання джерел іонізуючого випромінювання, що є різними за предметом правового регулювання.
У відзиві зазначено, що Державна інспекція ядерного регулювання України є центральним органом виконавчої влади, який формує та реалізує державну політику у сфері безпеки використання ядерної енергії, керуючись Конституцією України, законами, актами Президента, Верховної Ради та Кабінету Міністрів України. В межах своїх повноважень інспекція здійснює ліцензування діяльності з використання джерел іонізуючого випромінювання, державний нагляд за дотриманням вимог безпеки, а також застосовує примусові заходи у разі порушення законодавства.
Відповідач підкреслив, що згідно зі статтями 1 та 26 Закону України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку" використання джерел іонізуючого випромінювання базується на дозвільному принципі, і заборонено здійснювати будь-яку діяльність у цій сфері без відповідного дозволу. Дозвіл на кожен окремий вид діяльності надається виключно органом державного регулювання - Держатомрегулювання.
У контексті міжнародних зобов`язань України відповідач послався на результати місії МАГАТЕ IRRS 2008 та 2010 років, які підтвердили ефективність регулювання ядерної та радіаційної безпеки в Україні. Крім того, відповідач зазначив, що імплементація Директиви Ради ЄС 2013/59/Євратом передбачає обов`язкове ліцензування або реєстрацію практик, пов`язаних із застосуванням генераторів випромінювання для медичних цілей. Відповідно, діяльність з використання рентгенодіагностичних апаратів, які є джерелами іонізуючого випромінювання, підлягає регулюванню та ліцензуванню.
Відповідач також звернув увагу на те, що ліцензія на медичну практику, видана Міністерством охорони здоров`я України, не охоплює питання безпеки використання ядерної енергії, а санітарні паспорти, видані Держпродспоживслужбою, не є документами дозвільного характеру в розумінні спеціального законодавства у сфері ядерної енергії. Відповідно, наявність таких документів не звільняє суб`єкта господарювання від обов`язку отримання ліцензії на діяльність з використання джерел іонізуючого випромінювання.
У відзиві також зазначено, що пунктом 53 Переліку документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності, затвердженого Законом України «Про Перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності», передбачено необхідність отримання дозволу на проведення робіт, пов`язаних з використанням джерел іонізуючого випромінювання. Відповідач вважає, що позивач порушив умови ліцензії ОВ №000891, здійснивши передачу обладнання суб`єкту, який не мав відповідної ліцензії на діяльність з джерелами іонізуючого випромінювання, що є підставою для застосування заходів державного нагляду, зокрема накладення штрафу.
Таким чином, відповідач обґрунтовує правомірність винесеної постанови №ПсЮО-8/33 від 20.04.2023, посилаючись на норми національного та міжнародного законодавства, що регулюють сферу використання ядерної енергії, та наголошує на необхідності ліцензування відповідної діяльності з метою забезпечення ядерної та радіаційної безпеки.
18.03.2024 канцелярією суду зареєстровано заперечення на відзив, в якому позивач стверджує, що його діяльність не підпадає під юрисдикцію Закону України "Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії", оскільки підприємство не здійснює діяльність у сфері ядерної енергетики, а працює у сфері приладобудування, зокрема виробництва цифрових рентгенівських діагностичних апаратів, які не містять радіоактивних речовин і належать до генеруючих джерел іонізуючого випромінювання.
Позивач наголошує, що рентгенівські діагностичні апарати можуть набувати статусу джерел іонізуючого випромінювання лише на етапі їх використання за призначенням, тобто під час проведення рентгенологічних досліджень у медичних закладах. На етапах виробництва, транспортування, монтажу, технічного обслуговування та ремонту ці апарати не є джерелами іонізуючого випромінювання, що підтверджується висновками експертів Міністерства охорони здоров`я України. Відтак, діяльність позивача не може розглядатися як така, що потребує ліцензування відповідно до спеціального законодавства у сфері ядерної енергії.
Позивач посилається на положення Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності", який є основним нормативним актом у сфері ліцензування. Згідно з цим законом, ліцензування застосовується лише до тих видів господарської діяльності, які становлять загрозу життю, здоров`ю людей або навколишньому середовищу, і лише за умови недостатності інших засобів державного регулювання. Позивач стверджує, що діяльність з виробництва рентгенівських апаратів не становить такої загрози, а питання безпеки їх використання вже охоплюються іншими формами державного контролю, зокрема технічним регламентом щодо медичних виробів, ліцензією на медичну практику, санітарним паспортом та дозиметричним контролем.
У запереченні також зазначено, що ТОВ "Телеоптик" здійснює діяльність відповідно до коду виду економічної діяльності 26.60 "Виробництво радіологічного, електромедичного й електротерапевтичного устаткування", який не підлягає ліцензуванню. Виробництво та введення в обіг медичних виробів регулюється Законом України "Про технічні регламенти та оцінку відповідності" та постановою Кабінету Міністрів України №753 від 02.10.2023, яка затверджує технічний регламент щодо медичних виробів. У цих нормативних актах не передбачено участі органу державного регулювання у сфері ядерної енергії в процесі технічного регулювання медичних виробів.
Позивач також звертає увагу на те, що медичні заклади, які є кінцевими користувачами рентгенівських апаратів, мають ліцензії на медичну практику, видані Міністерством охорони здоров`я України, що включають право на проведення променевої діагностики. На підтвердження цього надано лист МОЗ, адресований Асоціації радіологів України, в якому зазначено, що ліцензія на медичну практику охоплює питання безпеки використання рентгенівських апаратів. Таким чином, вимога додаткового ліцензування з боку ДІЯР є надмірною та суперечить принципам державної політики у сфері ліцензування.
Окремо позивач спростовує твердження відповідача про те, що санітарні паспорти не є документами дозвільного характеру. Посилаючись на статтю 81 Закону України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку", позивач зазначає, що використання джерел іонізуючого випромінювання без дозволу органу, який реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, є правопорушенням. Крім того, у постанові Кабінету Міністрів України №314 від 18.03.2022 зазначено, що роботи з джерелами іонізуючого випромінювання проводяться на підставі дозволу територіальних органів Держпродспоживслужби.
Позивач також звертає увагу на положення постанови Кабінету Міністрів України №1718 від 16.11.2000, згідно з якою державній реєстрації підлягають лише ті нерадіонуклідні установки та пристрої, які не звільнені від регулюючого контролю. Відповідно, комплекси КРДЦ-04-Альфа, які відповідають критеріям звільнення, не підлягають обов`язковій реєстрації, а отже не потребують ліцензування.
Позивач наполягає на тому, що діяльність ТОВ "Телеоптик" не підпадає під дію спеціального законодавства у сфері використання ядерної енергії, а вимоги ДІЯР щодо ліцензування є неправомірними, надмірними та такими, що суперечать чинному законодавству України. Позивач просить суд врахувати наведені аргументи та задовольнити позовні вимоги.
29.02.2024 канцелярією суду зареєстровано заперечення на відповідь на відзив, в якому відповідач підтвердив свою позицію щодо правомірності винесення постанови №ПсЮО-8/33 від 20.04.2023 та обґрунтованості застосованих заходів державного нагляду. Відповідач вказав, що позивач у своїй відповіді на відзив вільно тлумачить норми законодавства, перекручуючи фактичні обставини справи, зокрема щодо обов`язку ліцензування діяльності з використання джерел іонізуючого випромінювання (ДІВ).
Відповідач зазначив, що комплекс рентгенодіагностичний цифровий КРДЦ-04-Альфа, який є предметом спору, належить до нерадіонуклідних джерел іонізуючого випромінювання, а отже, відповідно до чинного законодавства, діяльність з його виробництва та використання підлягає обов`язковому ліцензуванню. При цьому відповідач наголосив, що сертифікація продукції, зокрема оцінка відповідності, не звільняє від обов`язку отримання ліцензії на відповідний вид діяльності, оскільки ліцензуванню підлягає не сам виріб, а діяльність з його використання, виробництва, монтажу, технічного обслуговування тощо.
Щодо твердження позивача про "додаткове обтяження ліцензуванням" відповідач вказав, що таке твердження є хибним та не має під собою правового підґрунтя. Відповідно до статті 7 Закону України "Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії" перелік джерел іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких звільняється від ліцензування, визначається Кабінетом Міністрів України. Водночас позивач не звертався до Держатомрегулювання з відповідним запитом про звільнення комплексу КРДЦ-04-Альфа від ліцензування, не надавав протоколів вимірювань, які б підтверджували відповідність критеріям звільнення, та не ініціював внесення змін до технічних умов на продукцію.
Крім того, відповідач звернув увагу суду на те, що сам позивач у листі від 11.07.2022 №13/2022 зазначив, що комплекс КРДЦ-04-Альфа підлягає державній реєстрації як джерело іонізуючого випромінювання. Водночас, за даними відповідача, позивач як виробник не виконав обов`язку щодо державної реєстрації зазначеного комплексу, не подав відповідну інформацію до Державного реєстру ДІВ та індивідуальних доз опромінення, чим порушив вимоги пункту 19 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.11.2000 №1718.
Щодо законності складання протоколу №ПрЮО-4/33 від 17.02.2023 та винесення на його підставі постанови №ПсЮО-8/33 від 20.04.2023, відповідач зазначив, що ці документи оформлені відповідно до вимог чинного законодавства, з дотриманням процедурних норм та у межах повноважень органу державного нагляду. Твердження позивача про те, що зазначені документи стосуються діяльності, яка не підлягає регулюючому контролю, відповідач вважає необґрунтованими.
Також відповідач заперечив проти вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди, вказавши на відсутність належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження факту заподіяння такої шкоди, її обсягу та причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та заявленими наслідками. Відповідач підкреслив, що його дії були вчинені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України, без порушення прав позивача. Відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки підстав для їх задоволення не вбачається.
20.05.2024 канцелярією суду була зареєстрована позовна заява з усунутими недоліками, згідно з якою позивач відмовився від вимоги компенсації моральної шкоди та просить суд розглянути справу по суті. Вказана позовна заява була відправлена засобами поштового зв`язку в грудні 2023 року, та зареєстрована канцелярією суду 20.05.2024.
Згідно уточненої позовної заяви, направленої до суду супровідним листом від 20.12.2023 №40/2023 позивач звертається з позовом до Північної інспекції з ядерної та радіаційної безпеки, в якому позивач просить суд:
- скасувати постанову Північної інспекції з ядерної та радіаційної безпеки регулювання №ПсЮО-8/33 від 20.04.2023, якою Товариство з обмеженою відповідальністю "Телеоптик" було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 34000,00 грн. за ст. 17-1 Закону України "Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії";
- зобов`язати Відповідача компенсувати ТОВ "Телеоптик" судові витрати у сумі 2270,00 грн.
Водночас позивач в уточненій позовній заяві наголошує, що пересувний цифровий рентгенодіагностичний комплекс КРДЦ-04-Альфа, який був поставлений до медичного закладу, відповідає технічному регламенту №753, що підтверджується сертифікатом відповідності, виданим уповноваженим органом сертифікації. На момент поставки медичний заклад мав чинну ліцензію на медичну практику, включно з правом проведення рентгенологічних досліджень, а також санітарний паспорт на кабінет, де здійснювався монтаж комплексу. Позивач вважає, що наявність цих документів свідчить про правомірність використання обладнання без додаткового ліцензування з боку ДІЯР.
Уточнено, що ліцензія ОВ №000891, на яку посилається відповідач, не містить вимоги щодо наявності у замовника окремої ліцензії на діяльність з відповідними джерелами іонізуючого випромінювання. Позивач стверджує, що порушення пункту 2.7 ліцензійних умов не відбулося, оскільки технічне обслуговування здійснювалося для обладнання, яке не є ДІВ на етапі обслуговування, а сам медичний заклад мав усі необхідні дозвільні документи.
Позивач детально обґрунтовує, що рентгенівські діагностичні апарати, які він виробляє, не містять радіоактивних речовин і належать до генеруючих джерел іонізуючого випромінювання, які набувають статусу ДІВ лише під час експлуатації. На етапах виробництва, транспортування, монтажу, технічного обслуговування та ремонту ці апарати не є джерелами іонізуючого випромінювання, а отже, не підпадають під дію Закону України "Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії". Позивач посилається на експертний висновок Національного університету охорони здоров`я України імені П.Л. Шупика, згідно з яким апарати перебувають у стані ДІВ менше ніж одну годину на рік навіть при інтенсивному використанні.
Окремо позивач звертає увагу на екологічний аспект, зазначаючи, що санітарний паспорт видається лише за умови, якщо потужність еквівалентної дози не перевищує 13.0 мкЗв/год, що майже на порядок менше порогу, визначеного міжнародними стандартами як межа нехтування стохастичними ефектами. Позивач стверджує, що використання рентгенівських апаратів не становить загрози здоров`ю людей чи навколишньому середовищу, а отже, не потребує додаткового ліцензування.
Позивач посилається на міжнародні документи, зокрема Базові стандарти безпеки МАГАТЕ (2014) та Директиву ЄвроАтому 2013/59/EURATOM, які передбачають звільнення від регулюючого контролю діяльності з використання ДІВ за умови, що доза не перевищує 1.0 мЗв на рік. На думку позивача, ці документи не були імплементовані в українське законодавство через бездіяльність ДІЯР, що є порушенням статті 24 Закону України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку" та постанови Кабінету Міністрів України №163 від 08.02.1997.
Позивач також зазначає, що чинні нормативні акти у сфері радіаційної безпеки базуються на застарілих російських аналогах, що суперечить Закону України №2215-ІХ "Про дерадянізацію законодавства України". Відсутність сучасних нормативних документів, які базуються на міжнародних директивах, на думку позивача, свідчить про системну проблему в регуляторній політиці.
Позивач наголошує, що надмірне регулювання з боку ДІЯР призводить до затримки введення в експлуатацію рентгенівських апаратів, що, у свою чергу, спричиняє несвоєчасне виявлення небезпечних захворювань, зокрема туберкульозу та онкології, і становить загрозу безпеці держави. Позивач просить суд скасувати постанову №ПсЮО-8/33 як таку, що винесена без належних правових підстав.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.11.2025 залучено до участі у справі №320/36492/23 співвідповідача - Державну інспекцію ядерного регулювання України.
27.11.2025 на адресу суду надійшло клопотання позивача про залучення нових доказів до матеріалів справи, в якому в обґрунтування позовних вимог та поданого клопотання про залучення нових доказів позивач зазначає про неправомірність притягнення ТОВ «Телеоптик» до адміністративної відповідальності згідно з постановою Північної інспекції з ядерної та радіаційної безпеки №ПсЮО-8/33 від 20.04.2023, якою на товариство накладено штраф у розмірі 34 000,00 грн. Позивач наголошує, що діяльність із використання рентгенівських апаратів не підлягає регулюючому контролю у сфері використання ядерної енергії. 
Свою позицію обґрунтовує тим, що рентгенівський апарат є електричним пристроєм, який перетворює електричну енергію мережі в електромагнітне випромінювання, а не джерелом, що використовує ядерне паливо чи енергію ядерного поділу. Згідно зі статтею 24 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку», регулюванню підлягають виключно радіоактивні матеріали (радіонуклідні джерела іонізуючого випромінювання, ядерні матеріали та радіоактивні відходи), до яких рентгенівське обладнання не належить. 
Позивач також вказує, що відповідно до статті 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» робота з такими пристроями не підлягає ліцензуванню. Крім того, товариство звертає увагу суду на те, що у своїй діяльності воно не використовує навіть рентгенівське випромінювання, що підтверджено відповідним листом органу з оцінки відповідності.
З метою повного та всебічного розгляду справи позивач просить залучити до матеріалів справи наступні докази: висновок спеціаліста за результатами проведення науково-правової експертизи доктора юридичних наук Гарагонича О.В., у якому зазначено, що діяльність із використання рентгенівських апаратів не підлягає регулюючому контролю у сфері використання ядерної енергії, а дія відповідного профільного Закону на неї не поширюється; копію диплома доктора юридичних наук №010559 як підтвердження кваліфікації автора висновку; копію листа Державної регуляторної служби №3932/20-24 від 09.10.2024 з висновком спеціаліста; копії листів Державного бюро розслідувань №33220-23/10-3-01-03-14707/23 від 10.11.2023 та №38411-25/к/11-02-18570/25 від 08.09.2025 щодо розслідування кримінального правопорушення за ознаками частини 3 статті 206 КК України стосовно дій посадових осіб ДІЯР.
Позивач стверджує, що твердження відповідача про підконтрольність такої діяльності органу ядерного регулювання є бездоказовими та помилковими, а видана постанова - незаконною. На підставі викладеного позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
24.12.2025 від Державної інспекції ядерного регулювання України надійшло заперечення на клопотання позивача про залучення нових доказів до матеріалів справи, в якому Державна інспекція ядерного регулювання України (Держатомрегулювання) заперечує проти позовних вимог та клопотання про залучення нових доказів, вважаючи їх безпідставними та такими, що ґрунтуються на помилковому трактуванні законодавства. Відповідач наголошує, що є органом державного регулювання ядерної та радіаційної безпеки, до компетенції якого входить видача документів дозвільного характеру на здійснення діяльності у сфері використання ядерної енергії. 
Відповідно до статей 22 та 24 Закону № 39/95-ВР, регулюючий контроль поширюється на всі джерела іонізуючого випромінювання (ДІВ) незалежно від того, чи є вони радіонуклідними, чи технічними пристроями, здатними генерувати таке випромінювання. Рентгенівські діагностичні апарати, зокрема КРДЦ-04-АЛЬФА, прямо відносяться до нерадіонуклідних джерел іонізуючого випромінювання, а отже, діяльність з їх виробництва та використання підлягає обов`язковому ліцензуванню згідно зі статтею 7 Закону № 1370-XIV.
Відповідач-2 вважає некоректним порівняння рентгенівських апаратів з ультрафіолетовими лампами, вказуючи на принципові відмінності у їхніх фізичних властивостях та біологічній дії на організм людини. На переконання Держатомрегулювання, позивач штучно звужує сферу застосування закону, ігноруючи системний зв`язок між нормативними актами, оскільки використання енергії охоплює будь-яку діяльність з іонізуючим випромінюванням у медицині та виробництві незалежно від наявності ядерних матеріалів. Відповідач-2 зазначає, що позивач фактично визнає необхідність державного регулювання цієї сфери, про що свідчить його звернення до Міністерства цифрової трансформації з пропозиціями щодо спрощення існуючих процедур. Також вказується на наявність судового рішення від 2014 року, де позивач сам доводив факт здійснення діяльності на підставі ліцензій Держатомрегулювання.
Щодо наданого позивачем висновку спеціаліста, відповідач-2 стверджує, що цей документ не відповідає вимогам КАС України щодо достовірності та вартості доказів. На думку відповідача-2, спеціаліст вийшов за межі своїх фахових знань, а його висновки суперечать чинному законодавству та усталеній практиці. Посилання у висновку на порядок звільнення радіоактивних матеріалів від контролю вважається некоректним, оскільки цей порядок не поширюється на нерадіонуклідні ДІВ, якими є рентгенівські апарати. На підставі викладеного відповідач-2 просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки порушень прав позивача з боку контролюючого органу не було.
05.01.2026 на адресу суду надійшли пояснення позивача щодо заперечень Державної інспекції ядерного регулювання України від 22.12.2025 на клопотання позивача про залучення нових доказів до матеріалів справи, в яких позивач наполягає, що заперечення відповідача-2 не спростовують його ключових доводів, а лише підтверджують системне використання підзаконних актів всупереч нормам Конституції та законів України. Товариство наголошує на відсутності законодавчих підстав для ліцензування діяльності з використання нерадіонуклідних джерел іонізуючого випромінювання. 
Позивач зазначає, що відповідач-2 не надав правових чи наукових контраргументів щодо змісту поданого висновку спеціаліста, натомість безпідставно піддаючи сумніву лише кваліфікацію автора.
Крім того, позивач вважає зловживанням процесуальними правами використання відповідачем-2 як доказу проєктів законодавчих змін, розроблених самим позивачем для усунення нормативних суперечностей. Товариство стверджує, що позиція ДІЯРУ базується на вибірковому та довільному трактуванні судової практики та ігноруванні принципу правової визначеності. На переконання позивача, дії відповідача-2 прямо порушують статті 8, 13, 19 та 42 Конституції України, у зв`язку з чим позивач просить суд оцінювати заперечення регулятора виключно крізь призму верховенства закону.
02.02.2026 до суду надійшли заперечення відповідача-2 на пояснення щодо заперечень Державної інспекції ядерного регулювання України від 22.12.2025 на клопотання позивача про залучення нових доказів до матеріалів справи, в яких Державна інспекція ядерного регулювання України заперечує проти позовних вимог та доводів позивача, наполягаючи на правомірності своїх дій та виданої постанови. Відповідач-2 зазначає, що позивач свідомо порушив умови ліцензії та вимоги законодавства у сфері використання ядерної енергії, що створює ризик завдання шкоди здоров`ю людей. Контролюючий орган наголошує, що протокол та оскаржувана постанова про накладення штрафу були оформлені у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а процедура притягнення ліцензіата до відповідальності була повністю дотримана.
Відповідач-2 підкреслює, що надання позивачем висновку спеціаліста не може бути підставою для звільнення від відповідальності, оскільки такий документ не має сили закону та не спростовує чинних нормативних вимог. На переконання Держатомрегулювання, посилання позивача на конституційні права (зокрема статті 19 та 34) є безпідставними, оскільки державне регулювання у цій сфері спрямоване на забезпечення безпеки, а обмеження прав позивача не відбувалося. Будь-які суб`єктивні оцінки правомірності чинного регулювання, надані позивачем, не змінюють його обов`язковості для виконання суб`єктами господарювання.
На підставі викладеного відповідач-2 стверджує про відсутність правових підстав для задоволення позову та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
25.02.2026 до суду надійшла репліка на заперечення Державної інспекції ядерного регулювання України від 26.01.2026 на клопотання позивача про залучення нових доказів до матеріалів справи, в якій позивач наполягає, що заперечення відповідача-2 ґрунтуються не на законах України, а на довільному тлумаченні власних підзаконних актів, що суперечить приписам статті 19 Конституції України. Товариство наголошує на необхідності буквального застосування норм законів, які чітко обмежують повноваження Державної інспекції ядерного регулювання України виключно сферою використання радіоактивних матеріалів. Позивач стверджує, що рентгенівські апарати є електричними медичними виробами, які не використовують ядерну енергію, а тому не можуть бути об`єктом регулювання з боку відповідача-2.
Окремо позивач звертає увагу суду на процесуальну поведінку відповідача-2, зазначаючи, що заперечення були подані із значним запізненням без належного обґрунтування причин пропуску строків, що позивач розцінює як зловживання процесуальними правами. Також товариство вказує на безпідставність тверджень відповідача-2 про звуження положень законів, вважаючи це спробою підміни предмета спору. З огляду на викладене, позивач просить суд оцінювати доводи відповідача як необґрунтовані та прийняти рішення на засадах верховенства права.
Враховуючи, що уточнена позовна заява, яка була направлена позивачем на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 11.12.2023 і не містила вимог щодо компенсації моральної шкоди, була зареєстрована канцелярією суду із запізненням, а саме після постановлення судом ухвали про відкриття провадження, ухвалою суду від 04.09.2026 позовну заяву в частині позовних вимог про зобов`язання Відповідача компенсувати ТОВ "Телеоптик" моральні збитки за нанесення шкоди авторитету підприємства та перешкоджання його господарської діяльності у розмірі 34000,00 грн. - залишено без розгляду.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.09.2026 відмовлено в задоволенні клопотання ТОВ "Телеоптик" про розгляд справи №320/36492/23 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.09.2026 позовну заяву ТОВ "Телеоптик" до Північної інспекції з ядерної та радіаційної безпеки, Державної інспекції ядерного регулювання України про скасування постанови, зобов`язання компенсувати моральну шкоду в частині позовних вимог про зобов`язання Відповідача компенсувати ТОВ "Телеоптик" моральні збитки за нанесення шкоди авторитету підприємства та перешкоджання його господарської діяльності у розмірі 34000,00 грн. - залишено без розгляду.
Отже, предметом оскарження в даній справі є вимоги про скасування постанови Північної інспекції з ядерної та радіаційної безпеки регулювання №ПсЮО-8/33 від 20.04.2023, якою Товариство з обмеженою відповідальністю "Телеоптик" було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 34000,00 грн. за ст. 17-1 Закону України "Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії"
Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Телеоптик" (ідентифікаційний код 32621017, місцезнаходження: 04070, Україна, місто Київ, вулиця Волоська, будинок 55/57) є юридичною особою приватного права, зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 17.09.2003.
Видами господарської діяльності позивача за КВЕД є: 
26.60 Виробництво радіологічного, електромедичного й електротерапевтичного устатковання
26.20 Виробництво комп`ютерів і периферійного устатковання
77.39 Надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, н.в.і.у.
80.20 Обслуговування систем безпеки
85.59 Інші види освіти, н.в.і.у.
95.11 Ремонт комп`ютерів і периферійного устатковання
46.90 Неспеціалізована оптова торгівля
47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах
63.99 Надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у.
71.20 Технічні випробування та дослідження
33.13 Ремонт і технічне обслуговування електронного й оптичного устатковання
74.90 Інша професійна, наукова та технічна діяльність, н.в.і.у.
У лютому 2023 року ТОВ "Телеоптик" здійснило поставку пересувного цифрового рентгенодіагностичного комплексу КРДЦ-04-Альфа (а.с. 92-97) до комунального некомерційного підприємства "ТМР "Таращанська міська лікарня". На момент поставки медичний заклад мав чинну ліцензію на медичну практику, видану Міністерством охорони здоров`я України, що включала право на проведення рентгенологічних досліджень. Крім того, заклад мав санітарний паспорт, виданий Держпродспоживслужбою, на рентгенівський кабінет, де здійснювався монтаж комплексу, а також протокол дозиметричного контролю засобів захисту в кабінеті, суміжних приміщеннях і на прилеглій території. У тому ж кабінеті вже експлуатувався стаціонарний рентгенодіагностичний комплекс, на який медичний заклад мав чинну ліцензію Державної інспекції ядерного регулювання України.
17.02.2023 начальником відділу безпеки застосування ДІВ у медицині - державним інспектором Північної інспекції з ядерної та радіаційної безпеки Горьєвою С.В. було складено протокол №ПрЮО-4/33 про порушення вимог Закону України "Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії" (а.с. 69), в якому зафіксовано ознаки порушення умов ліцензії ОВ №000891 від 29.08.2012 (а.с. 78-85), виданої ТОВ "Телеоптик", зокрема зазначено, що позивачем здійснено передачу (збут) джерела іонізуючого випромінювання (ДІВ) (комплексу рентгенівського діагностичного цифрового КРДЦ-04 Альфа) КНП Таращанської міської ради "Таращанська міська лікарня", в якого відсутня ліцензія на діяльність з ДІВ саме таких типів, що передаються, а також надано послуги з технічного обслуговування ДІВ (монтаж та налагоджування комплексу рентгенівського діагностичного цифрового КРДЦ-04 Альфа) замовнику, який не має ліцензії на діяльність з відповідним ДІВ, відповідальність за що передбачена абзацом 3 частини 1 статті 17-1 Закону України "Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії". 
Зазначений протокол надіслано позивачу поштовим відправленням 0210009282720 від 17.02.2023, яке вручено позивачу 20.02.2023 (а.с. 71). 
24.02.2023 ТОВ "Телеоптик" надіслано лист №02/2023 (а.с. 26) державному інспектору Північної інспекції з ядерної та радіаційної безпеки Горьєвій С.В., в якому зазначено, що комплекс КРДЦ-04-Альфа відповідає технічному регламенту №753 щодо медичних виробів, що підтверджується сертифікатом відповідності, виданим уповноваженим органом сертифікації. У відповіді також зазначено, що на момент поставки медичний заклад мав усі необхідні дозвільні документи, включаючи ліцензію на медичну практику, санітарний паспорт, дозиметричний протокол та чинну ліцензію ДІЯР на аналогічне обладнання.
Північною інспекцією з ядерної та радіаційної безпеки листом від 29.03.2023 №33-17/4598 (а.с. 72) надіслано позивачу повідомлення про розгляд справи, яке було заплановане на 20.04.2023.
Зазначене повідомлення надіслано позивачу поштовим відправленням 0210009444909 від 30.03.2023, яке вручено позивачу 03.04.2023 (а.с. 74). 
20.04.2023 заступником головного державного інспектора з ядерної та радіаційної безпеки України Золковер Т. винесено постанову №ПсЮО-8/33 про накладення штрафу за порушення вимог Закону України "Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії" (а.с. 75), згідно з якою установлено, що позивачем було надано послуги з технічного обслуговування ДІВ замовнику КНП "ТМР "Таращанська МЛ", який не має ліцензію на діяльність з відповідним ДІВ, що є порушенням умови ліцензії ОВ №000891 від 29.08.2012 на право провадження діяльності з використання джерел іонізуючого випромінювання, виданої ДІЯРУ позивачу, якою передбачено, що діяльність з використання ДІВ має здійснюватися до Вимог та умов безпеки (ліцензійних умов) провадження діяльності з використання ДІВ, затверджених наказом Держатомрегулювання від 02.12.2002 3125. На підставі абзацу 3 частини 1 статті 17-1 Закону України "Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії" накладено на позивача штраф у сумі 34 000,00 грн. 
Зазначену постанову надіслано позивачу поштовим відправленням 0101140322580 від 21.04.2023, яке вручено позивачу 04.05.2023 (а.с. 77). 
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує положення чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.
Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положення про Державну інспекцію ядерного регулювання України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №363 (далі – Положення №363), визначає, що Державна інспекція ядерного регулювання України (Держатомрегулювання) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері безпеки використання ядерної енергії.
Згідно з пунктом 3 Положення №363 основними завданнями Держатомрегулювання є:
1) забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері безпеки використання ядерної енергії;
2) здійснення державного регулювання безпеки використання ядерної енергії;
3) здійснення повноважень компетентного органу з фізичного захисту ядерного матеріалу та ядерних установок відповідно до Конвенції про фізичний захист ядерного матеріалу та ядерних установок; з питань безпечного перевезення радіоактивних матеріалів відповідно до правил ядерної та радіаційної безпеки при перевезенні радіоактивних матеріалів; з питань аварійного оповіщення та інформування згідно з Конвенцією про оперативне оповіщення про ядерні аварії.
Відповідно до пункту 4 Положення №363 Держатомрегулювання відповідно до покладених на нього завдань:
- визначає критерії та вимоги безпеки, додержання яких обов`язкове під час використання ядерної енергії, відповідно до яких затверджує норми, правила, стандарти з ядерної та радіаційної безпеки; норми, правила з фізичного захисту ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання; нормативно-правові акти з питань організації та ведення обліку і контролю ядерних матеріалів, застосування гарантій нерозповсюдження ядерної зброї; вимоги та умови безпеки (ліцензійні умови) провадження діяльності у сфері використання ядерної енергії (підпункт 7);
- здійснює в установленому законодавством порядку ліцензування, зокрема діяльності з видобування, переробки уранових руд, переробки та зберігання радіоактивних відходів, використання джерел іонізуючого випромінювання, виробництва джерел іонізуючого випромінювання, перевезення радіоактивних матеріалів (підпункт 14);
- здійснює державний нагляд за додержанням законодавства, умов виданих документів дозвільного характеру, норм, правил і стандартів з питань ядерної та радіаційної безпеки, вимог фізичного захисту ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання, обліку та контролю ядерних матеріалів та інших джерел іонізуючого випромінювання (підпункт 41);
- застосовує в установленому порядку фінансові санкції до підприємств, установ та організацій, інших суб`єктів підприємницької діяльності у разі порушення законодавства, умов виданих документів дозвільного характеру, норм, правил і стандартів з питань ядерної та радіаційної безпеки, вимог фізичного захисту ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання, обліку та контролю ядерних матеріалів та інших джерел іонізуючого випромінювання (підпункт 46).
Пунктом 1 Положення про Північну інспекцію з ядерної та радіаційної безпеки (на правах самостійного управління) Державної інспекції ядерного регулювання України, затвердженого в.о. Голови Державної інспекції ядерного регулювання України – Головним державним інспектором з ядерної та радіаційної безпеки України Коріковим О. 25.08.2022, визначено, що Північна інспекція Держатомрегулювання є міжрегіональним територіальним органом на території Вінницької, Житомирської, Черкаської, Київської областей (за виключенням м. Славутич та м. Києва), як самостійний структурний підрозділ Апарату Держатомрегулювання.
Відповідно до статті 1 Закону України від 11.01.2000 №1370-XIV "Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії" (далі – Закон №1370-XIV) використання джерел іонізуючого випромінювання є одним з окремих видів діяльності у сфері використання ядерної енергії, що включає такі види робіт з джерелами іонізуючого випромінювання: експлуатація, технічне обслуговування, зарядження-перезарядження, перетарювання, ремонт, налагоджування, проведення випробовувань з метою визначення технічних характеристик та перевірки на герметичність; введення та виведення з експлуатації установок, що містять джерела іонізуючого випромінювання; монтаж та демонтаж, зберігання (крім транзитного зберігання під час перевезення), отримання (придбання) та передача (збут), у тому числі з метою постачання.
Згідно зі статтею 4 Закону №1370-XIV метою дозвільної діяльності у сфері використання ядерної енергії є:
- забезпечення використання тільки тих ядерних установок, джерел іонізуючого випромінювання, об`єктів, призначених для поводження з радіоактивними відходами, уранових об`єктів, рівень ядерної та радіаційної безпеки яких визнано таким, що відповідає міжнародно визнаним вимогам на основі всебічної оцінки усіх факторів, які впливають на безпеку, включаючи забезпечення фізичного захисту;
- забезпечення провадження діяльності у сфері використання ядерної енергії тільки тими фізичними та юридичними особами, які можуть гарантувати виконання вимог законодавства, норм, правил і стандартів з ядерної та радіаційної безпеки, фізичного захисту ядерних матеріалів, ядерних установок, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромінювання.
Статтею 5 Закону №1370-XIV визначено, що одним із основних принципів дозвільної діяльності у сфері використання ядерної енергії є пріоритетність забезпечення ядерної та радіаційної безпеки над іншими інтересами.
За визначенням, наданим у статті 1 Закону України від 08.02.1995 №39/95-ВР "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку" (далі – Закон №39/95-ВР), джерело іонізуючого випромінювання - фізичний об`єкт, крім ядерних установок, що містить радіоактивну речовину, або технічний пристрій, який створює або за певних умов може створювати іонізуюче випромінювання.
Згідно з абзацом 6 частини 1 статті 7 Закону №1370-XIV використання джерел іонізуючого випромінювання підлягає обов`язковому ліцензуванню у сфері використання ядерної енергії.
Відповідно до статті 11 Закону №1370-XIV джерела іонізуючого випромінювання, у тому числі ті, діяльність з використання яких звільняється від ліцензування, підлягають державній реєстрації, порядок здійснення якої визначається Кабінетом Міністрів України.
За змістом статті 14 Закону №1370-XIV ліцензії у сфері використання ядерної енергії видаються органом державного регулювання ядерної та радіаційної безпеки на бланках спеціального зразка, затвердженого Кабінетом Міністрів України. У ліцензії, поміж іншого, зазначається:
- технологічні процеси або види господарської діяльності, в яких використовуються джерела іонізуючого випромінювання (у ліцензії на провадження окремих видів діяльності у сфері використання ядерної енергії);
- перелік документів, на підставі яких прийнято рішення про видачу ліцензії;
- перелік посадових осіб, до службових обов`язків яких належить здійснення організаційно-розпорядчих функцій,
- умови провадження діяльності.
Вимоги та умови безпеки (ліцензійні умови) провадження діяльності з використання джерел іонізуючого випромінювання затверджені наказом Держатомрегулювання від 02.12.2002 за №125, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17.12.2002 за №978/7266 (далі – Вимоги №125).
Відповідно до пункту 1.1 Вимог №125 цей нормативно-правовий акт, розроблений відповідно до Законів України "Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку", "Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії", постанови Кабінету Міністрів України від 06.12.2000 №1782 "Про затвердження Порядку ліцензування окремих видів діяльності у сфері використання ядерної енергії" (із змінами та доповненнями), визначає вимоги та умови безпеки провадження діяльності з використання джерел іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ).
Пунктом 1.2. Вимог №125 встановлено, що до діяльності з використання ДІВ належать такі види робіт:
експлуатація ДІВ, тобто сукупність видів робіт, спрямованих на досягнення безпечним шляхом мети діяльності з ДІВ;
технічне обслуговування ДІВ: зарядження-перезарядження ДІВ; перетарювання ДІВ; ремонт ДІВ; налагоджування ДІВ; проведення випробовувань ДІВ з метою визначення їх технічних характеристик та перевірки на герметичність; уведення та виведення з експлуатації установок з ДІВ; монтаж та демонтаж ДІВ;
зберігання ДІВ (крім транзитного зберігання при перевезеннях), а саме: зберігання ДІВ, призначених для використання або постачання; зберігання ДІВ, переведених до категорії радіоактивних відходів, користувачем до передачі їх на спеціалізоване підприємство;
отримання (придбання) та передача (збут) ДІВ, у тому числі з метою постачання.
Як встановлено судом, ТОВ "Телеоптик" відповідно до ліцензії ОВ №000891 від 29.08.2012 є суб`єктом провадження діяльності в сфері використання джерел іонізуючого випромінювання (ДІВ).
Цією ліцензією встановлені наступні умови для здійснення діяльності ліцензіата (позивача):
"Діяльність з використання джерел іонізуючого випромінювання (ДІВ) має здійснюватися ліцензіатом згідно з Вимогами та умовами безпеки (ліцензійними умовами) провадження діяльності з використання джерел іонізуючого випромінювання, затвердженими наказом Держатомрегулювання України від 02.12.2002 №125, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 17.12.2022 за №978/7266 (далі - Ліцензійні умови)".
Окрім цього згідно з вказаною ліцензією ТОВ "Телеоптик" дозволяється використання ДІВ, пристроїв, що генерують іонізуюче випромінювання згідно з переліком, зазначеним у ліцензії. Крім того, дозволяються роботи з монтажу, технічного обслуговування вказаного обладнання за умови: розробки та впровадження методики та форми протоколів щодо контролю дозоформуючих параметрів обладнання; приведення системи дозиметричного контролю на ТОВ "Телеоптик" у відповідність до вимог розділу 14 Основних санітарних правил забезпечення радіаційної безпеки України (ОСПУ-2005).
Відповідно до пункту 1.3 Ліцензійних умов до діяльності з виробництва ДІВ належать такі види робіт:
- напрацювання радіоактивних ізотопів, опромінених зразків та матеріалів, ізотопів в якості радіофармпрепаратів;
- виготовлення закритих та відкритих радіонуклідних ДІВ, генеруючих пристроїв медичного, промислового та наукового призначення;
- виготовлення приладів, установок, обладнання, які комплектуються радіонуклідними ізотопами;
- тимчасове зберігання виготовлених ДІВ;
- збут ДІВ власного виробництва;
- технічне обслуговування та ремонт ДІВ власного виробництва.
Ліцензійні умови встановлюють основні вимоги та умови безпеки провадження діяльності з виробництва джерел іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ). Ці Умови є обов`язковими для виконання ліцензіатами, які здійснюють діяльність з виробництва ДІВ.
Згідно з пунктом 2.1 Ліцензійних умов ліцензіат провадить діяльність з виробництва ДІВ за умови отримання у встановленому законодавством порядку ліцензії на провадження діяльності з виробництва ДІВ (далі - ліцензія).
Відповідно до пунктів 2.6-2.9 Вимог №125 передача (збут) ДІВ здійснюється ліцензіатом тільки тим суб`єктам діяльності з ДІВ, які мають ліцензію на діяльність з ДІВ саме таких типів, що передаються.
Ліцензіат надає послуги з технічного обслуговування ДІВ, приладів, пристроїв, установок з ДІВ тільки тим замовникам, які мають ліцензію на діяльність з відповідними ДІВ, приладами, пристроями, установками з ДІВ (якщо інше не передбачено умовами ліцензії).
Ліцензіат подає до органу державного регулювання ядерної та радіаційної безпеки, що видав ліцензію, щорічний звіт про аналіз радіаційної безпеки, вимоги до форми та змісту якого наведені в додатку.
У разі наміру поширити діяльність на додаткові ДІВ, ліцензіат переоформлює ліцензію (оформлює зміни до ліцензії) до початку використання цих ДІВ.
Отже, відповідно до вищевказаних вимог до передачі комплексу рентгенівського діагностичного цифрового КРДЦ-04-Альфа КНП Таращанської міської ради "Таращанська міська лікарня" повинно було оформити ліцензію на право провадження діяльності з використання даного обладнання.
Судом встановлено, що на момент поставки КНП Таращанської міської ради "Таращанська міська лікарня" мало:
санітарний паспорт на право експлуатації рентгенівського кабінету (зберігання та експлуатації пересувних і переносних (палатних) рентгенівських апаратів), виданий Головним управлінням Держспоживслужби в Київській області (а.с. 21);
протокол дозиметричного контролю засобів захисту в рентгенівського кабінеті, суміжних приміщеннях і на прилеглих територіях №116 від 23.11.2021 (а.с. 22-23);
сертифікат про відповідність Технічного регламенту щодо медичних виробів, зареєстрований у Реєстрі 26.11.2021 №UA.MD.038-16 (а.с. 24-25).
Відповідно до статті 28 Закону №39/95-ВР діяльність у сфері використання ядерної енергії провадиться на підставі ліцензій, окремих дозволів та сертифікатів відповідно до Закону №1370-XIV та інших законів. 
Суд, дослідивши матеріали справи, бере до уваги, що ТОВ "Телеоптик" є ліцензіатом у сфері використання джерел іонізуючого випромінювання відповідно до ліцензії серії ОВ №000891, виданої 29.08.2012. Зазначена ліцензія надає позивачу право на здійснення діяльності з використання джерел іонізуючого випромінювання, включаючи роботи з монтажу, технічного обслуговування та ремонту обладнання, що генерує іонізуюче випромінювання, за умови дотримання встановлених Ліцензійних умов.
Згідно з пунктом 2.6 Ліцензійних умов передача (збут) джерел іонізуючого випромінювання ліцензіатом допускається виключно тим суб`єктам господарювання, які мають чинну ліцензію на діяльність з джерелами іонізуючого випромінювання відповідного типу. Це положення є імперативним і спрямоване на забезпечення контролю за обігом джерел іонізуючого випромінювання, з метою запобігання їх використанню особами, які не мають належної кваліфікації, технічної бази або дозвільної документації, що могло б створити ризики для радіаційної безпеки.
Судом встановлено, що Комунальне некомерційне підприємство "Таращанська міська лікарня", яке отримала від позивача пересувний рентгенодіагностичний комплекс КРДЦ-04-Альфа, на момент поставки мало чинну ліцензію на медичну практику, санітарний паспорт на рентгенівський кабінет, протокол дозиметричного контролю та сертифікат відповідності технічному регламенту щодо медичних виробів. Однак, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що Комунальне некомерційне підприємство "Таращанська міська лікарня" зверталося до Державної інспекції ядерного регулювання України із заявою про видачу ліцензії на право провадження діяльності з використання джерел іонізуючого випромінювання у зв`язку з реорганізацією або з метою поширення її дії на нове обладнання - комплекс КРДЦ-04-Альфа.
Відсутність такого звернення свідчить про те, що на момент поставки зазначене обладнання не було включене до переліку джерел, дозволених до використання відповідно до чинної ліцензії медичного закладу. Відповідно, КНП "Таращанська міська лікарня" не мала чинної ліцензії на діяльність з джерелом іонізуючого випромінювання саме такого типу, як поставлений комплекс КРДЦ-04-Альфа.
Ця обставина має істотне значення для оцінки дотримання позивачем умов власної ліцензії ОВ №000891. Як ліцензіат, ТОВ "Телеоптик" був зобов`язаний перевірити наявність у замовника чинної ліцензії на діяльність з відповідним типом ДІВ перед здійсненням передачі обладнання. Невиконання цієї вимоги свідчить про порушення пункту 2.6 Ліцензійних умов, що є підставою для застосування заходів державного нагляду, зокрема винесення постанови про накладення штрафу.
Судом встановлено, що поставка обладнання суб`єкту, який не мав належної ліцензії на використання відповідного джерела іонізуючого випромінювання, суперечила умовам ліцензії ОВ №000891, а також пункту 2.7 Вимог №125, який забороняє передачу ДІВ особам без відповідного дозволу. 
Враховуючи, що позивач діяв у статусі ліцензіата, він був зобов`язаний дотримуватися усіх умов, визначених у ліцензії, незалежно від наявності у замовника інших дозвільних документів, таких як санітарний паспорт чи ліцензія на медичну практику, які не замінюють ліцензію на діяльність з ДІВ у розумінні спеціального законодавства.
Щодо доводів позивача про те, що його діяльність не може заподіяти шкоди здоров`ю людей чи навколишньому середовищу і тому не підлягає ліцензуванню, слід зазначити наступне.
Позивач, як виробник комплексів рентгенівських діагностичних цифрових КРДЦ Альфа, розробляючи ТУ У 26.6-32621017-001:2012 "Комплекси рентгенівські діагностичні цифрові КРДЦ-Альфа" самостійно відніс зазначені медичні вироби відповідно до ДСТУ 4388 до класу IIb за ступенем ризику небезпеки при використанні їх в медицині - медичні вироби з підвищеним ступенем ризику.
Крім того, у Паспорті АЦАМ.941212.003-04 ПС на Комплекс рентгенівський діагностичний цифровий КРДЦ-04-АЛЬФА, а саме у розділі "Загальні вимоги безпеки" виробник ТОВ "Телеоптик" зазначає, що "в керівництві з експлуатації і для маркування комплексу будуть використовуватися такі застережливі слова і інформаційні символи", і наведено, зокрема, знак радіаційної небезпеки та зазначено слова: "попередження про небезпеку ураження іонізуючим випромінюванням" (пункт 2.1). У пункті 2.2 Паспорта позивач самостійно зазначає, що "Рентгенівське обладнання у разі неправильного використання може бути небезпечним для здоров`я оператора і пацієнта" та "При експлуатації комплексу рентгенологічного цифрового джерелами небезпеки є іонізуюче випромінювання і висока напруга".
На думку суду, цим підтверджується те, що виявлені порушення можуть завдати шкоди здоров`ю людей, за які відповідачем-1 складено протокол №ПрЮО-4/33 про порушення вимог Закону України "Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії".
Стосовно доводів позивача про те, що рентгенівські діагностичні апарати "можуть лише на етапі використання за призначенням (проведення рентгенологічних обстежень) коротко часово стати ДІВ", а також "ТОВ "Телеоптик" виготовляє тільки РДА для цифрової рентгенографії, які протягом року навіть при інтенсивному використанні знаходяться в стані ДІВ менше 1,0 години, слід зазначити наступне.
Відповідно до статті 1 Закону №39/95-ВР джерелом іонізуючого випромінювання є фізичний об`єкт, крім ядерних установок, що містить радіоактивну речовину, або технічний пристрій, який створює або за певних умов може створювати іонізуюче випромінювання.
Отже законодавець встановив, що правовому регулюванню підлягають не лише ядерні матеріали, а й будь-які технічні установки (зокрема рентгенівські апарати), робота яких супроводжується іонізуючим випромінюванням. Факт відсутності в таких апаратах ядерного палива не виключає їх із категорії ДІВ, оскільки критерієм регулювання є фізичний ефект випромінювання та пов`язані з ним ризики для здоров`я людини.
Отже, визначальною ознакою для здійснення державного контролю є сам факт генерування іонізуючого випромінювання, яке за своїми фізичними властивостями несе потенційну загрозу життю та здоров`ю людей. Відтак, посилання позивача на електричну природу обладнання не звільняє його від обов`язку дотримуватися режиму радіаційної безпеки, встановленого для ДІВ.
Згідно з пунктом 2 Порядку державної реєстрації джерел іонізуючого випромінювання, здійснення контролю та ведення обліку індивідуальних доз опромінення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.11.2000 №1718, нерадіонуклідні джерела іонізуючого випромінювання це пристрої (установки), що не містять радіоактивних речовин, але за певних умов здатні генерувати іонізуюче випромінювання (рентгенодіагностичні і рентгенотерапевтичні апарати, установки для проведення рентгеноструктурного та рентгеноспектрального аналізу, рентгенодефектоскопи тощо). 
Тобто, незважаючи на кількість часу, протягом якого відбувається рентгенівське випромінювання, комплекс рентгенодіагностичний цифровий КРДЦ-04-АЛЬФА є нерадіонуклідним джерелом іонізуючого випромінювання.
Водночас, сам позивач, подавши заяву для отримання ліцензії на право провадження діяльності з виробництва джерел іонізуючого випромінювання ТОВ "Телеоптик" визнав, що комплекс рентгенівський діагностичний цифровий КРДЦ-04-Альфа є джерелом іонізуючого випромінювання, а діяльність з його виробництва потребує ліцензування.
Суд також критично оцінює доводи позивача щодо того, що до введення рентгенівського діагностичного апарату в експлуатацію, тобто передачі медичному закладу для проведення рентгенологічних досліджень, такі види діяльності як виробництво РДА, їх збут, транспортування, монтаж на місці введення в експлуатацію не підпадають під дію Закону №1370-XIV з підстав, наведених вище.
Посилання позивача на експертний висновок кафедри ядерної медицини, радіаційної онкології та радіаційної безпеки Національного університету охорони здоров`я України імені П.Л. Шупика від 12.07.2021 №12/51, в якому зазначено, що на етапах зберігання, транспортування та збуту (продажу), обслуговування та ремонту рентгенівські діагностичні апарати не підключені до електричної мережі і тому ні за яких умов не можуть стати ДІВ, не приймаються судом до уваги як такі, що не спростовують факт виробництва ним комплексу рентгенівського діагностичного цифрового КРДЦ-04-Альфа (заводський (серійний) номер виробу 00056) без наявності діючої ліценції.
Суд наголошує на тому, що наявність у позивача сертифікату про відповідність вимогам Технічного регламенту щодо медичних виробів, зареєстрованого у Реєстрі 26.11.2021 №UA.MD.038-16, дійсного до 25.11.2026, не нівелює покладеного на нього законодавчо обов`язку наявності чинної ліцензії на виробництво ДІВ.
Судом не приймаються в якості належних та допустимих доказів подані позивачем разом із запереченнями на відзив листи щодо недоцільності ліцензування діяльності з комплексами рентгенологічними цифровими як такі, що не спростовують законодавчо визначений обов`язок отримання ліцензії, зокрема, виробниками ДІВ.
Судом також відхиляються доводи позивача щодо того, що рентгенодіагностичні цифрові комплекси КРДЦ-04-Альфа, які він виготовляє, за умови їх використання не створюють ризику перевищення ефективної дози опромінення населення понад 10.3 мкЗв на рік, оскільки перебувають у стані джерела іонізуючого випромінювання не більше однієї години на рік. Позивач посилається на технічні характеристики обладнання, експертні висновки та міжнародні стандарти, зокрема Базові стандарти безпеки МАГАТЕ та Директиву ЄвроАтому 2013/59/EURATOM, які передбачають можливість звільнення від регулюючого контролю за умови низького рівня опромінення.
Однак суд зазначає, що питання звільнення всіх видів діяльності з рентгенодіагностичними цифровими комплексами, включаючи КРДЦ-04-Альфа, від ліцензування не є предметом адміністративного позову в цій справі. Позовні вимоги сформульовані як вимога про скасування постанови №ПсЮО-8/33 від 20.04.2023, винесеної Державною інспекцією ядерного регулювання України, у зв`язку з порушенням умов чинної ліцензії ОВ №000891, виданої ТОВ "Телеоптик". Відтак, суд не досліджує питання нормативного статусу обладнання як такого, а оцінює дії позивача виключно в межах його обов`язків як ліцензіата, зокрема щодо дотримання пункту 2.6 Ліцензійних умов, який передбачає обмеження на передачу джерел іонізуючого випромінювання суб`єктам, що не мають чинної ліцензії на діяльність з відповідним типом ДІВ.
Таким чином, технічні характеристики обладнання, його сертифікація, дозиметричні показники та міжнародні стандарти, на які посилається позивач, не можуть бути підставою для звільнення від дотримання умов чинної ліцензії, яка була добровільно отримана позивачем і діяла на момент виникнення спірних правовідносин. Суд розглядає спір виключно в межах заявлених позовних вимог і чинного на момент поставки нормативного регулювання, що визначає обов`язки ліцензіата.
Щодо тверджень позивача про колізію між Законом № 222-VIII та Законом № 1370-XIV, суд зауважує, що стаття 2 Закону № 222-VIII передбачає особливості регулювання у сфері використання ядерної енергії. Вимоги Закону № 1370-XIV є спеціальними нормами (lex specialis), які встановлюють посилений державний контроль над діяльністю, пов`язаною з радіаційними ризиками. Суд наголошує, що принцип правової визначеності, на який посилається позивач, не може трактуватись як право суб`єкта господарювання на власний розсуд визначати необов`язковість виконання спеціальних норм безпеки.
Досліджуючи наданий позивачем Висновок спеціаліста за результатами проведення науково-правової експертизи щодо відсутності правових підстав для ліцензування діяльності з використання рентгенівських апаратів, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень статті 70 КАС України спеціалістом є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для застосування технічних засобів, і призначена судом для надання консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій, пов`язаних із застосуванням таких технічних засобів (фотографування, складання схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо). Проте, згідно з процесуальним законодавством, предметом консультації спеціаліста можуть бути виключно питання, що потребують спеціальних знань у галузях інших, ніж право.
Суд наголошує на загальновизнаному принципі права "jura novit curia" (суд знає закони). Тлумачення змісту норм права, визначення сфери їхньої дії та порядку застосування є виключною прерогативою суду та становить сутність судової влади. Правовий аналіз законодавства, здійснений науковцем чи будь-якою іншою особою у формі висновку, не є доказом у розумінні статті 72 КАС України, оскільки право не може бути предметом доказування.
Суд не може брати до уваги суб`єктивне тлумачення науковцем положень Законів №39/95-ВР та №1370-XIV, оскільки таке тлумачення суперечить системному аналізу чинного законодавства та встановленому порядку державного регулювання радіаційної безпеки. Висновок спеціаліста, який фактично підміняє собою правову позицію суду та заперечує обов`язковість виконання діючих ліцензійних умов, є лише формою вираження думки сторони позивача і не містить нових фактичних обставин справи.
Враховуючи викладене, суд відхиляє посилання позивача на вказаний Висновок як на доказ правомірності його позиції, оскільки вирішення питання щодо обов`язковості ліцензування конкретного виду діяльності належить до сфери правозастосування, що здійснюється судом самостійно на підставі закону.
Положеннями абзацу 3 частини 1 статті 17-1 Закону №1370-XIV визначено, що суб`єкти діяльності у сфері використання ядерної енергії несуть відповідальність за: невиконання чи неналежне виконання умов ліцензії та/або іншого документа дозвільного характеру - штраф у розмірі від однієї до ста тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до частин 1-2 статті 25 Закону №39/95-ВР державний нагляд за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки від імені органу державного регулювання ядерної та радіаційної безпеки здійснюють державні інспектори з ядерної та радіаційної безпеки.
Порядок здійснення державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки затверджується Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 13.11.2013 №824 затверджено Порядок здійснення державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (далі - Порядок №824), який визначає умови та встановлює основні форми і процедури державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки.
Відповідно до пункту 7 Порядку №824 основними принципами державного нагляду є: пріоритетність забезпечення ядерної та радіаційної безпеки; відкритість, прозорість, плановість і системність здійснення заходів державного нагляду; об`єктивність та неупередженість вимог державних інспекторів; відповідність примусових заходів та розміру фінансових санкцій характеру вчинених порушень та рівню їх впливу на стан ядерної та радіаційної безпеки; планування та здійснення заходів державного нагляду з урахуванням рівня потенційної небезпеки об`єктів державного нагляду (ризик-інформований підхід), ступеня ризику від провадження діяльності у сфері використання ядерної енергії відповідно до пунктів 15 та 16 цього Порядку; спрямованість примусових заходів на попередження скоєння правопорушень; неприпустимість втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об`єднань у здійснення заходів державного нагляду, крім передбачених законом випадків.
Згідно з пунктом 26 Порядку №824 у разі виявлення у процесі здійснення державного нагляду факту провадження суб`єктом діяльності у сфері використання ядерної енергії діяльності, щодо якої Законом України "Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії" встановлені вимоги обов`язкового отримання ліцензії та/або іншого документа дозвільного характеру і реєстрації, без одержання таких документів або реєстрації державний інспектор складає протокол про порушення суб`єктом діяльності вимог зазначеного Закону.
Протокол протягом трьох днів після його оформлення подається разом з матеріалами інспекційної перевірки або інспекційного обстеження Головному державному інспекторові з ядерної та радіаційної безпеки України або його заступникам для розгляду та винесення рішення про накладення штрафу або закриття справи.
Держатомрегулювання затверджує форми протоколів, постанов, інших документів, що складаються за результатами державного нагляду.
Процедуру розгляду справ і накладання штрафів за порушення, відповідальність за які передбачена статтею 171 Закону України "Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії" (далі - порушення) встановлює Порядок розгляду справ про порушення вимог законодавства та застосування санкцій до суб`єктів діяльності у сфері використання ядерної енергії, затверджений наказом Державної інспекції ядерного регулювання України 28.12.2012 №256 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.01.2013 за №170/22702 (далі -Порядок №256).
Відповідно до пункту 6 Порядку №256 у разі виявлення порушень, відповідальність за які передбачена абзацом другим частини 1 статті 171 Закону України "Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії", державними інспекторами складається протокол за кожним виявленим фактом такого порушення, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку.
Рівень впливу кожного виявленого порушення на стан безпеки та ступінь ризику для персоналу, населення та навколишнього природного середовища оцінюються державними інспекторами з урахуванням типів ядерних установок, категорій джерел іонізуючого випромінювання за рівнем потенційної небезпеки, класифікацій радіоактивних відходів, кількості ядерних матеріалів, рівня фізичного захисту, класифікації обладнання та систем за впливом на безпеку та Примірного розподілу об`єктів та видів діяльності за категоріями радіаційної небезпеки відповідно до додатка до Плану реагування на радіаційні аварії, затвердженого наказом Державного комітету ядерного регулювання України та Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 17 травня 2004 року №87/211, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 червня 2004 року за №720/9319 (пункт 8 Порядку №256).
Відповідно до пунктів 9 - 11 Порядку №256 протоколи, передбачені пунктами 6, 7 цього Порядку, складаються у двох примірниках. Один примірник протоколу надсилається суб`єкту діяльності рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається під підпис його керівнику чи уповноваженій особі. Другий примірник протоколу обліковується і зберігається у відповідній справі у Держатомрегулюванні України чи її територіальному органі.
Датою порушення провадження у справі є дата виявлення порушення, зафіксована у протоколі.
Протокол та документи до нього, які підтверджують факти виявлених порушень, разом з пропозиціями щодо накладення штрафу протягом трьох робочих днів після оформлення подаються Головному державному інспектору з ядерної та радіаційної безпеки України або його заступникам для розгляду та прийняття відповідного рішення.
Згідно з пунктом 12 Порядку №256 справа про порушення розглядається Головним державним інспектором з ядерної та радіаційної безпеки України або його заступниками.
Держатомрегулювання України або її територіальні органи повідомляють суб`єкта діяльності про місце, дату та час розгляду справи про порушення не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати її розгляду. Форму повідомлення про розгляд справи наведено у додатку 3 до цього Порядку. Один примірник повідомлення надсилається суб`єкту діяльності рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається під підпис його керівнику чи уповноваженій особі. Другий примірник повідомлення зберігається у відповідній справі у Держатомрегулюванні України чи її територіальному органі.
Нез`явлення суб`єкта діяльності у разі, якщо про місце, дату та час розгляду справи він був повідомлений у встановленому порядку, не може бути підставою для відкладення розгляду справи.
В силу вимог пункту 13 Порядку №256 під час розгляду справи оголошується протокол про порушення вимог Закону України "Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії", заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.
Держатомрегулювання України або її територіальні органи та суб`єкти діяльності, що притягуються до відповідальності, мають право залучати до розгляду справи експертів, фахівців з окремих напрямів діяльності, третіх осіб, а також використовувати їх письмові висновки та пояснення, що стосуються справи.
За приписами пункту 14 Порядку №256 рішення про накладення штрафу на суб`єкта діяльності або про закриття справи приймається Головним державним інспектором з ядерної та радіаційної безпеки України або його заступниками від імені Держатомрегулювання України протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня вчинення порушення, та оформлюється відповідними постановами, форми яких наведено у додатках 4, 5 до цього Порядку.
Штраф за провадження діяльності у сфері використання ядерної енергії, щодо якої Законом встановлені вимоги обов`язкового отримання ліцензії та/або іншого документа дозвільного характеру і реєстрації, без одержання таких документів або реєстрації, а також за невиконання чи неналежне виконання умов ліцензії та/або іншого документа дозвільного характеру застосовується у розмірах, передбачених у статті 17-1 Закону №1370-XIV. 
При визначенні конкретної суми штрафу Головним державним інспектором з ядерної та радіаційної безпеки України або його заступниками враховуються умови вчинення порушення та його наслідки на підставі всебічного, повного й об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності. При цьому посадові особи Держатомрегулювання України та її територіальних органів керуються законом, правосвідомістю та своїм внутрішнім переконанням і практичним досвідом.
Оскарження рішень головного державного інспектора з ядерної та радіаційної безпеки України або його заступників щодо накладення штрафів здійснюється в судовому порядку.
Кошти, отримані внаслідок стягнення штрафів, зараховуються до Державного бюджету України.
Таким чином суд дійшов висновку, що протокол від 17.02.2023 №ПрЮО-4/33 про порушення вимог Закону України "Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії" та винесена на його підставі постанова від 20.04.2023 №ПсЮО-8/33 про накладення штрафу за порушення вимог Закону України "Про дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії" оформлені з дотриманням вимог чинного законодавства у сфері безпеки використання ядерної енергії, умови накладання штрафу не порушені.
Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За наведених обставин у сукупності, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Решта доводів учасників справи висновків суду по суті справи не змінюють.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 КАС України.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову підстави для відшкодування позивачу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.
Керуючись статтями 242-246, 249, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити. 

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.