справа № 208/4494/25
провадження № 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 р.  м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі:
головуючого судді - Гречаної В.Г.,
за участі секретаря судового засідання Якимчук В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 208/4494/26 за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення моральної шкоди,- 
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Сакун Віталій Анатолійович через систему «Електронний суд» подав до Заводського районного суду міста Кам`янського позовну заяву до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення моральної шкоди.
Згідно до позовних вимог просить:
- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське»на користь позивача 1 000 000 грн відшкодування моральної шкоди внаслідок професійного захворювання на виробництві.
В обґрунтування позову зазначає, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із Приватним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське» з 08.07.2005 року по 17.01.2013 року. Був звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗПП України.
Під час трудової діяльності на ПРАТ "ШАХТОУПРАВЛIННЯ "ПОКРОВСЬКЕ" позивач підлягав впливу надмірного фізичного фізичного навантаження, шуму, пилу в концентраціях, перевищуючих гранично допустимі та шуму рівні, якого перевищували гранично допустимі. Запиленість повітря робочої зони 6.7-27.2 мг/м3, при граничній допустимій концентрації 4 мг/м3. Тобто запиленість повітря на робочому місці позивача перевищувала в 7 разів допустиму концентрацію. Фізичне навантаження рук та плечового поясу 64-151.7 Вт при нормативі 45 Вт. Навантаження нижніх кінцівок та тулуба 139.9-212.9 Вт при нормальному значенні 90 Вт. Виробничий шум з фактичною величиною 81-88 дБА, при нормативному значенні 80 дБА, перебування в нахиленому положенні до 30о 8-45% зміни при нормативному значенні 10%, перебування у вимушеній позі 74% часу зміни, в позі стоячи 10% часу зміни при нормативному значенні в зафіксованій або незручній позі до 60%, у вимушеній позі до 10%, у позі стоячи до 60% часу, нахили корпусу 125-340 разів при нормативі 100 разів за зміну Все це підтверджується копією виписки із стаціонарної карти та актом розслідування професійного захворювання.
Наслідком важкої праці, запиленості та впливу шуму стало професійні захворювання: хронічний бронхіт ІІ-ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пнемовсклероз, ЛН І-ІІ ст. за змішаним типом, пневмоконіоз, хронічно попереково-крижова радікулопатія L5 S1 ліворуч в ст. загострення з вираженим статикою-динамічними порушеннями, м`язево-тонічним та больовим синдромами, встановлені вперше в клініці профзахворювань ДУ “Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва НАМН”, як зазначено у висновку Центрально-експертної комісії., хронічне двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху ІІ ст.
Позивач скаржиться на біль та обмеженість рухів у поперековому відділу хребта, виражений біль у поперековому відділі хребта, посилююча при рухах із іррадіацією в праву ногу, оніміння і слабкість у лівій нозі, кашель, переважно сухий з тяжко відділяємим харкотинням, задуху при помірному фізичному навантажені, загальну слабкість, періодичний біль в серці, нестійкий артеріальний тиск, головний біль, печію.
Виникла необхідність у динамічних медичних оглядах та спостереженнях у профпатолога, терапевта, невролога, отоларинголога. Рекомендовано санаторнокурортне лікування у профільних санаторіях, курси загальнозміцнювальної, відновлювальної, протирецедивної терапії. Що завдає позивачу додаткові незручності та втрату життєвих зв`язків. Тепер позивачу протипоказана робота в умовах дії пилу, токсичних та подразнюючих речовин, несприятливого мікроклімату, шуму, фізичних навантажень, вимушеної робочої пози.
З 2007 року позивач лікувався амбулаторно та стаціонарно, методами самолікування та народної медицини. Знаходиться на диспансером обліку у невролога, отоларинголога Проходив лікування та медичне обстеження у ДУ “Інститут медицини праці НАМН України”. Це підтверджується копіями медичних документів, що додані до позову. Причиною захворювань стало виробничі фактори — пил та шум, важкі умови праці, про що вказано у висновку Центральної лікарсько-експертної комісії.
03 липня 2024 року на підприємстві відповідача було складено та 04.07.2024 затверджено акт за формою П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача, копія надається.
09.12.2024 року спеціалізованою МСЕК №1 м. Краматорськ було встановлено позивачу 65% втрати працездатності безстроково та ІІІ групу інвалідності. 30% по радикулопатії, 25% хронічному бронхіту, 10% приглухуватість. Копія довідки МСЕК надається. Згідно медичних документів позивачу протипоказано праця із фізичним навантаженням, підземні умови роботи. Рекомендовано спостереження неврологом, пульманологом. Тобто позивачу потрібно докладати зайвих зусиль для постійного проведення реабілітації та лікування його невиліковних хвороб для підтримання стану здоров`я позивача хоч би у теперішньому стані, та для запобігання погіршення стану здоров`я позивача.
Тепер позивач непрацездатний і є неповноцінним членом суспільства, думки про це пригнічують позивача. Позивач вважає, що внаслідок ушкодження здоров`я йому заподіяна моральна шкода, тому що перебуваючи на лікуванні він не міг та не зможе вести повноцінний спосіб життя, протягом тривалого часу відчуває фізичні страждання, обумовлені важкістю хвороби, психологічний дискомфорт і значне порушення душевного спокою, яке він відчуває до теперішнього часу.
Заподіяна позивачу моральна шкода полягає в тому, що він був здоровою працездатною людиною, втратив 65% працездатності у зв`язку з професійним захворюванням на виробництві. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина, адже він більше ніколи не повернеться до роботи, бо його хвороба невиліковна. Він все своє трудове життя присвятив гірництву, про що свідчить копія трудової книжки. Він тепер відчуває себе нікчемним громадянином та незахищеним калікою. А це не почесна регалія. Позивач вважає, що це соромне тавро на все остаточне життя. Йому важко жити, думаючи про це. Тепер позивач у розпачі, що йому тепер робити? Окрім втрати професії, позивач не може проводити побутові роботи, наприклад, пофарбувати, відремонтувати побутові предмети, адже протипоказання не дозволяють йому проводити це. Тому позивач вимушений звертатися за допомогою до сторонніх осіб, що завдає позивачу додаткових незручностей та витрат.
Відшкодування моральної шкоди позивачу на здійснювали та не пропонували. Відповідач використав трудовий потенціал позивача та викинув позивача, як відпрацьований матеріал. Відповідач не захистив позивача соціально, що є безвідповідальною протиправною поведінкою відповідача. Відповідач не забезпечив позивача аналогічною працею у колективі, а повинен був створити умови безпечної праці. Відповідачем були порушені санітарні норми та норми охорони праці.
Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2025 року по цивільній справі №208/4494/25 визначено головуючого суддю Гречану В.Г.
Ухвалою суду від 14.04.2025 року відкрито провадження у справі №208/4494/25 за правилами спрощеного провадження та призначено судове засідання.
12.05.2026 року представник відповідача ПАТ «ШУ «Покровське» - адвокат Львов А.Л. подав до суду відзив на позовну заяву. Зазначив, що погодитись із зазначеними вимогами позтвача не можна, оскільки чинне законодавство України допускає зайнятість працівників на роботах із шкідливими та важкими умовами праці, оскільки в деяких галузях промисловості не можна повністю виключити шкідливі та небезпечні фактори виробничого середовища і трудового процесу.
Проте, за таку роботу працівникові надаються певні встановлені законодавством пільги та компенсації. Окрім того, нормами чинного законодавства допустима зайнятості працівників на роботах з важкими та шкідливими умовами праці в порядку, визначеному законом.
При цьому, на роботодавця законодавством покладається обов`язок проведення обов`язкових вступного та щорічних медичних оглядів з метою виявлення ранніх ознак професійних захворювань з метою недопущення їх розвитку та переходу у хронічні професійні захворювання.
Відповідно до п.216 Наказу МОЗ України від 21 травня 2007 року N 246 «Про затвердження Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій», у Картці працівника зазначаються скарги працівника на стан здоров`я, анамнез, результати медичного огляду, лабораторних, функціональних та інших досліджень, діагноз, висновок про професійну придатність працівника працювати за своєю професією. 
Відповідач на виконання даного обов`язку організовував проведення щорічних медичних оглядів Позивача. За їх наслідками Позивач визнавався таким, що не має ознак професійних захворювань.
Проте у наданій до суду виписці з медичної (амбулаторної карти) Позивача з розділу «АНАМНЕЗ ЗАХВОРЮВАННЯ» вбачається, що Позивач мав ознаки та динаміку розвитку ХПЗ протягом багатьох років, щорічно проходив курси лікування із подальшим загостренням.
Як відомо, хронічна хвороба має довготривалий повільний процес. У розвитку хвороби розрізняють чотири стадії: латентний період, період продромальних явищ, гострий період, який переходить в хронічну стадію. Отже, розвиток хвороби має відбуватися щонайменше протягом п`яти - семи років. 
Проте, за весь період роботи на підприємстві Відповідача працівник жодних скарг не заявляв, обов`язкові медичні огляди проходив успішно та за їх результатами визнавався лікарями здоровим та придатним для роботи.
Звільнився Позивач не у зв`язку із невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я, а за власним бажанням. І тільки після звільнення з ПРАТ «ШУ «ПОКРОВСЬКЕ» Позивач «раптово» виявив у себе цілу низку професійних захворювань.
Законодавством України допускається робота у шкідливих або небезпечних умовах праці, якщо цього потребує технологічний процес, але праця в таких умовах потребує більшої уваги і від роботодавця, і від працівника, та має наслідком певні пільги (відпустка більшої тривалості, пільговий пенсійний стаж, підвищена оплата). Зі свого боку Відповідач завжди дотримувався покладеного на нього нормами законодавства обов`язку. 
Відповідачем застосовуються засоби індивідуального захисту (докази додаються), впроваджуються прогресивні технології з метою мінімізації впливу шкідливих факторів, з якими неминуче має справу кожен працівник гірничо-видобувної галузі. Але жоден засіб індивідуального захисту не може абсолютно убезпечити працівника від впливу шкідливого фактору, якщо сам працівник не докладає зусиль для збереження свого здоров`я. 
Зважаючи на наявність у позивача професійного захворювання, видно, що він протягом декількох років мав серйозні проблеми із здоров`ям, але перебуваючи на диспансерному обліку з хронічними хворобами продовжував працювати в шкідливих умовах, що, безумовно, і стало передумовою для перетворення професійних захворювань на хронічні. Навіть суттєве погіршення стану здоров`я не змусило позивача змінити професію, пройти навчання новій професії.
Вважає, що зазначене свідчить про недбале ставлення позивача до свого здоров`я та суто матеріальний інтерес до вирішення цієї справи.
Окрім того позивач при працевлаштуванні до відповідача знав про наявність в нього хронічних захворювань, усвідомлював, що під час роботи в шкідливих та небезпечних умовах дані хвороби будуть розвиватися, проте під час проходження обов`язкових щорічних медичних оглядів приховував від адміністрації Відповідача наявні ознаки професійних захорювань. За результатами проходження обов`язкових щорічних медичних оглядів був визнаний придатним до роботи. 
Таким чином, дані дії Позивача є несумісними із наступним намаганням покласти всю повноту відповідальності у виникненні професійних захворювань на підприємство Відповідача, адже якби Позивач діяв добросовісно та повідомив Відповідача про наявність в нього хронічних захворювань, до подальшої роботи в умовах шкідливих факторів він би не допускався та був переведений на легшу роботу, де немає шкідливих умов праці. Просимо суд застосувати до спірних правовідносин ст.1193 ЦК України, оскільки хронічні професійні захворювання виникли, в тому числі, внаслідок умисного порушення Позивачем нормативних актів з охорони і безпеки праці.
Ввважає, що розмір моральної шкоди у розмірі 1 000 000, 00 гривень при 65% втрати професійної працездатності позивача є безпідставно завищеним, адже з аналізу судової практики по аналогічним справам вбачається, що при втраті позивачами професійної працездатності сума стягнення зазвичай становить набагато меншу суму.
Просить суд надати оцінку найважливішому факту в даній справі, а саме, що причиною остаточного розвитку професійних захворювань Позивача стала не тільки наявність шкідливих факторів на підприємстві, а й свідоме приховування Позивачем дійсного стану свого здоров`я з метою набуття пільгового стажу для виходу на пенсію.
Позивачем в даній справі не зазначено якихось особливих фактів та доказів на їх підтвердження, які б свідчили, що його фізичні та душевні страждання відрізняються від аналогічних страждань інших працівників та варті 1 млн. грн. В матеріалах справи відсутні висновки експертизи, спеціалістів, розрахункові документи, інші докази, які б свідчили про відновлення психологічного стану.
Відповідності до «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.09, є робочою. Інваліди IІI групи можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Тобто Позивач у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями не позбавлений можливості реалізації своїх здібностей.
Позивачеві органом ФССНВ/Пенсійного фонду України були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток. Позивач не позбавлений засобів до існування та задоволення власних потреб, оскільки також отримує пенсію. 
Матеріали справи не містять доказів перенесення Позивачем якихось особливих страждань, внаслідок чого суттєво змінились його життєві обставини та відносини з оточуючими, а також докладання Позивачем додаткових зусиль їх відновлення.
Крім того, просить врахувати, що ПРАТ «ШУ «ПОКРОВСЬКЕ» було не єдиним підприємством, на якому Позивач під час праці підпадав під дію шкідливих факторів. 
Так, згідно трудової книжки Позивача та Акту П-4, його загальний стаж роботи за професією складає 21 ріки 00 місяців та 12 днів, із них на ПРАТ «ШУ «ПОКРОВСЬКЕ» - 18 років 09 місяців 08 днів, або 89%.
За таких умов, варто констатувати, що виникнення у Позивача професійного хронічного захворювання стало наслідком його бездіяльності та безвідповідального ставлення до власного здоров`я та приховування тривалий час свого захворювання, яке почалось ще в 2021 році.
Враховуючи вищевикладене, просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі через, оскільки заявлені позивачем моральні страждання не підтверджено наданими доказами по справі.
Просить врахувати вплив зовнішніх факторів, що суттєво впливає та погіршує фінансовий стан Відповідача. Серед таких чинників є активне ведення бойових дій за місцезнаходження виробничих потужностей відповідача та зупинення виробництва з 16.01.2025 року.

27.06.2026 року представником відповідача – адвокатом Львовим Андрієм Леонідовичем подано до суду додаткові пояснення, в яких останній зазначає, що проявом розумності є те, що у ЦК України, як основному регуляторі цивільних відносин, визначення розміру грошової компенсації моральної шкоди не пов`язується з вирішенням питання про розмір податків, зборів чи інших обов`язкових платежів. Очевидно, що для контролю сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів в публічному праві існують відповідні механізми, які зовсім не пов`язані із визначенням розміру грошової компенсації моральної шкоди. 
Цивільний суд за позовом про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України вирішує цивільний спір, а не визначає, розмір та порядок сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів.
Правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податків, зборів чи інших обов`язкових платежів знаходяться у площині публічних (податкових) відносин, а тому суд при вирішенні позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України не вирішує питання про податки, збори чи інші обов`язкові платежі. 
У статті 265 ЦПК України немає імперативної вказівки на необхідність додаткової деталізації у рішенні суду грошової компенсації моральної шкоди із розміром сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів. 
З урахуванням викладеного необґрунтованим є вирішення судом у цій цивільній справі питань щодо податків, зборів чи інших обов`язкових платежів та визначення в резолютивній частині рішення порядку його виконання про стягнення цієї суми «без утримання податків та інших обов`язкових платежів».
Ухвалою суду від 04.11.2025 року частково задоволено клопотання представника відповідача ПАТ «Шахтоуправління Покровське» - адвоката Львова про витребування доказів.
02.12.2025 року представником позивача – адвокатом Сакун В.А. на виконання ухвали суду від 04.11.2025 року надано витребувані документи.
17.04.2026 року представником позивача – адвокатом Сакун В.А. подано до суду додаткові пояснення, в яких позивачем надано відповіді на поставлені відповідачем питання, а саме: 
1. Чи надаєте Ви згоду на врегулювання спору за участю судді? - Не надаємо, оскільки провадження вже триває тривалий час, та не має сенсу у затягуванні розгляду питання. 
2. Чи знаходились Ви в трудових відносинах після звільнення з ПРАТ «ШУ «ПОКРОВСЬКЕ» з іншими роботодавцями? Якщо так – просимо повідомити найменування цих підприємств, їх ідентифікаційний код, за якою професією працювали та протягом якого часу? - Після звільнення позивач не перебував будь із ким трудових відносинах. 
3. Чи проходили Ви щорічні та позачергові медичні огляди в період з 2019 по 2023 роки та які рекомендації Вам надавались лікарями з метою уникнення подальшого розвитку Ваших професійних захворювань? - Позивач проходив щорічні медичні огляди, які організовував відповідач. Позивачу рекомендації лікарями не надавались. 
4. Чи повідомляли Ви про ознаки хронічних професійних захворювань та рекомендації лікарів посадових осіб ПРАТ «ШУ «ПОКРОВСЬКЕ» і кого саме? - Так, позивач повідомляв змінного гірничого майстра та начальника дільниці.
5. Чи повідомляли Ви під час проходження щорічних та/або позачергових медичних оглядів лікарів про проблеми з органами дихання та біль у спині? - Позивач повідомляв лікарів, але вони казали, що проблеми не є значними та не перешкоджають роботі. 
6. Чи можете Ви в письмовій формі повідомити до закінчення провадження та до ухвалення судом рішення по цій справі відповідачу та/або суду про реквізити Вашого банківського рахунку в обсязі, достатньому для перерахування Вам грошових коштів? Так, повідомимо. Також це повідомлялось представнику відповідача 30.04.2025. 
7. Якими є Ваші банківські реквізити, на які Відповідач має перерахувати суму відшкодування моральної шкоди за рішенням суду? Надаємо.
Також в наданих поясненнях надано номер розрахункового рахунку позивача в банку.
Ухвалою суду від 28.04.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
В судове засіданні представник позивача – адвокат Сакун В.А. подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
06.07.2026 року в судовому засіданні представник позивача – адвокат Львов А.Л. просив суд відмовити у задоволенні позовних вимоги з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Також суд просив звернути увагу на той факт, що позивач працював не лише на підприємстві відповідача, а ще й на інших підприємствах зі шкідливими умовами праці, тому позивач міг професійне захворювання отримати саме від роботи й на інших підприємствах. Також просив суд при ухваленні рішення не вирішувати питання щодо оподаткування можливої суми стягнутої шкоди, оскільки це не відноситься до компетенції суду, а визначається податковим законодавством. 
На підставі ст. 244 ЦПК України в судовому засіданні 06.07.2026 року судом після судових дебатів було оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відкладено судове засідання для ухвалення та проголошення судового рішення на 14.07.2026 р.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював на наступних роботах:
- 22.07.1981 р – 26.04.1982 р. – Сумского ордену Леніна і ордена Октябрської революції металургійне виробниче об`єднання ім. М.В. Фрунзе, на посаді токаря другого розряду в цех № 20; 
-15.07.1985 р. - 07.04.1988 р - Сумского ордену Леніна і ордена Октябрської революції металургійне виробниче об`єднання ім. М.В. Фрунзе, на посаді токаря другого розряду в цех № 16; 
- 18.05.1988 р – 28.02.1997 р – Шахта ім. Димитрова Виробниче об`єднання «Красноармійсьвуголь», підсобним транспортним робітником поверхнево по 06.06.1988 року. Потім машиністом підземної установки з повним робочим днем під землею;
- 15.12.1997 р. – 13.06.1998 р. Красноарміське виробниче об`єднання по видобутку вугілля, різноробочий очисного забою з повним робочим днем у шахті.
26.06.1998 р. – 07.09.1998 р. – ООО «Контакт» чорноробочий очисного забоя підземним з повним робочим днем в шахті ООО «Контакт;
- 09.09.1998 р- 31.05.2001 р – Шахта ім. Димитрова ГХК «Селидоввуголь», горноробочий очисного забою з повним робочим днем у шахті.
- 19.11.2001 р – 26.06.2005 р – ГХК «Краснолиманська», горноробочий очисного забоя з повним робочим днем у шахті;
02.08.2005 р – 17.01.2023 р - Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське».
17.01.2023 року звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП.
Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) форми П-4 від 04.07.2024 року, встановлено наявність у ОСОБА_1 професійного захворювання, а саме: хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з прмірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. (М 54.1) Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІст) – за класифікацією Остапкович В.Є. та Пономарьової Н.І ( Н 90.3). Хронічний бронхіт ІІ ст. Фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (J 41.0). 
Професійне захворювання виникло за таких обставин: у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема, через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії, генерацію підвищених рівнів виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо),недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів) та недосконалістю технічного процесу, ( зокрема неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт через складні гірничо-геологічні умови. ОСОБА_1 виконував роботи в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищує ГДК, в умовах вимушеної робочої пози і значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий. 
Відповідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААГ № 774940 Попов має 3 групу інвалідності з 20.11.2024 року, яка втановлена у зв`язку з професійним захворюванням. Втрата працездатності складає 65 %. з 26.11.2024 року, по сукупності: 30% - хронічна радиколопатія, 25% - хронічний бронхіт, 10% - хронічна приглухуватість. 
Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого від № 651 від 07.06.2024 року, має скарги на біль у попереку, що віддає в ліву ногу та сідницю, оніміння в лівій нозі, шуму у вухах, зниження слуху, кашель з мокротою, задуху при помірному фізичному навантаженні, пітливість, загальну слабкість.
Відповідно Медичному висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпаталогічного закладу охорони здоров`я про наявність ( відсутність) професійного захворювання від 29.05.2024 року № 22/572, виданого ДУ «Інститут медицини праці Ю.І. Кундієва Національної Академії медичних наук України», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 втановлено, що виявлені в нього хронічні захворювання є захворюваннями професійного характеру. 
Крім того, матеріали справи містять інші виписки з медичної картки амбулаторного хворого, результати лабораторних та інструментальних обстежень, консультативні висновки лікарів-спеціалістів, а також іншу медичну документацію, яка у своїй сукупності підтверджує наявність у позивача відповідних захворювань, їх тривалий (хронічний) характер, систематичне звернення позивача за медичною допомогою, проходження ним лікування та перебування під медичним наглядом.
З`ясувавши обставини у справі, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступних підстав.
Згідно з нормами Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України).
Крім того, статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.
Згідност. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.
Відповідно ч. 1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Так, відповідно ч. 1-4 ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.
Відповідно до вимог ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.
Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 03.07.2024 року, професійні захворювання виникли у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема, через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії, генерацію підвищених рівнів виробничого шуму під час роботи технологічного устаткування тощо),недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів) та недосконалістю технічного процесу, ( зокрема неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт через складні гірничо-геологічні умови. ОСОБА_1 виконував роботи в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищує ГДК, в умовах вимушеної робочої пози і значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий.
З акту вбачається, що ОСОБА_1 має діагноз: хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з прмірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. (М 54.1) Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІст) – за класифікацією Остапкович В.Є. та ОСОБА_2 ( Н 90.3). Хронічний бронхіт ІІ ст. Фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (J 41.0)
Як встановлено з трудової книжки ОСОБА_1 
02.08.2005 р – 17.01.2023 р - Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське».
17.01.2023 року звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП.
Інформація з трудової книжки ОСОБА_1 свідчить про те, що він з 2005 року по 2013 рік майже весь час працював у шахтах з повним підземним робочим днем.
У акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) форми П-4 від 03.07.2024 року також зазначено, що ОСОБА_1 в умовах шкідливих факторів ПрАТ «ШУ «Покровське» працював 18 років 09 місяців 08 днів.
Отже, вбачається, що захворювання, які визнанні професійними захворюваннями ОСОБА_1 цілком ймовірно виникли за час роботи на ПрАТ «ШУ «Покровське».
Із трудової книжки позивача судом встановлено, що після припинення трудових відносин з ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» записів про його подальше працевлаштування не міститься. Аналогічні відомості наведені позивачем у письмових відповідях на запитання відповідача, поданих відповідно до вимог статті 93 ЦПК України, у яких він підтвердив, що після звільнення більше не працював. Вказані докази є узгодженими між собою, взаємно доповнюють один одного та не спростовані іншими доказами у справі.
У позовній заяві зазначено, що у зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя.Протягом тривалого часу відчуває фізичні страждання, обумовлені важкістю хвороби, психологічний дискомфорт і значне порушення душевного спокою, яке він відчуває до теперішнього часу. Окрім того у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина, адже він більше ніколи не повернеться до роботи, бо його хвороба невиліковна. Відчуває себе нікчемним громадянином та незахищеним калікою. Позивач у розпачі, що йому тепер робити, тому що окрім втрати професії, він не може проводити побутові роботи, наприклад, пофарбувати, відремонтувати побутові предмети, адже протипоказання не дозволяють йому проводити це. Тому позивач вимушений звертатися за допомогою до сторонніх осіб, що завдає позивачу додаткових незручностей та витрат. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію.
Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Роботодавець ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».
Таким чином, судом встановлено порушення ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» норм трудового законодавства, що призвело до появи у позивача професійних захворювань, а тому саме на роботодавця покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідності додаткових зусиль для організації свого життя. 
Встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності та він визнаний особою з інвалідністю ІІІ групи. 
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3ст. 23 ЦК України).
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.
При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.
Відповідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК Україникритеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.
При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з наступного: життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 120 000,00 грн. буде відповідати судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справ з аналогічними правовідносинами, а також критеріям розумності, виваженості і справедливості у його ситуації.
Правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податків, зборів чи інших обов`язкових платежів знаходяться у площині публічних (податкових) відносин, а тому суд при вирішенні позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України не вирішує питання про податки, збори чи інші обов`язкові платежі.
Зазначені висновки містяться також у постанові Верховного Суду від 21 травня 2025 року у справі №235/3143/24 (провадження №61-14246св24).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Отже, враховуючи викладене, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги, стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 120 000,00 гривень.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони. У зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору за подання даного позову, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави у розмірі 1331,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 23, 1167, 1168 ЦК України, ст. 153 КЗпП України, ст. ст. 3,5,12,13,18, 258, 265,268,273 ЦПК України, суд, - 

УХВАЛИВ :
Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення моральної шкоди – задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», код ЄДРПОУ 13498562, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 120 000 (сто двадцять тисяч) гривень.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», код ЄДРПОУ 13498562, судовий збір на користь держави у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції – Дніпровського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua. 

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське», код ЄДРПОУ 13498562, адреса: Донецька обл., м. Покровськ, площа Шибанкова, буд. № 1 А.
Повний текст рішення складено та проголошено 14.07.2026 року о 17:00 год.

Суддя   В.Г. Гречана