ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/19642/26 Суддя першої інстанції: Перепелиця А.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Файдюка В.В.
суддів: Аліменка В.О., Мєзєнцева Є.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 11 травня 2026 року про передачу на розгляд до Господарського суду міста Києва матеріалів справи за позовом Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною і скасування постанови, -
В С Т А Н О В И В :
У травні 2026 року Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення (далі – позивач, Національна рада) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі – відповідач, Департамент ДВС) про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борисюка Романа Анатолійовича від 06.05.2026 у виконавчому провадженні №77849047 про накладення штрафу у розмірі 5 100 грн.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.05.2026 матеріали справи №320/19642/26 передано на розгляд до Господарського суду міста Києва.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки за нормами частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції Закону від 07.04.2026 №4833-ІХ постанови про накладення штрафів можуть бути оскаржені до суду, який видав виконавчий документ, то цей спір підлягає розгляду і вирішенню Господарським судом міста Києва, який видав наказ від 07.02.2025 №910/12556/20, а тому матеріали цієї справи підлягають передачі на розгляд цього суду за правилами пункту 2 частини першої статті 29 КАС України.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду.
Свою позицію обґрунтовує тим, що судом неправильно застосовано норми пункту 2 частини першої статті 29 КАС України, які не наділяють адміністративний суд повноваженнями з передачі справи до суду іншої юрисдикції.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2026 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
У відзиві на апеляційну скаргу Міністерство юстиції України наголошує на в цілому правильність висновків суду першої інстанції про неналежність розгляду цієї справи адміністративним судом, а також зауважує на неправильному зазначенні апелянтом коду ЄДРПОУ відповідача в апеляційній скарзі. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.07.2026 продовжено строк розгляду справи та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження з 14.07.2026.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції – скасуванню, виходячи з такого.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Так, частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції Закону від 07.04.2026 №4833-ХІ передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення, у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у встановленому законом порядку.
Отже, враховуючи, що спірна у цій справі постанова від 06.05.2026 про накладення штрафу на позивача прийнята у виконавчому провадженні №77849047 з примусового виконання наказу від 07.02.2025 №910/12556/20, виданого Господарським судом міста Києва, суд першої інстанції зважаючи на норми статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» прийшов до правильного висновку, що цей спір підлягає вирішенню Господарським судом міста Києва як судом, який видав виконавчий документ.
Разом з тим, надаючи оцінку доводам апелянта про неправильне застосування судом першої інстанції норм пункту 2 частини першої статті 29 КАС України при вирішенні питання про передачу матеріалів справи до іншого суду, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Отже, цією нормою, як і загалом положеннями статті 29 КАС України регламентовані питання передачі адміністративних справ з одного адміністративного суду до іншого. Ця норма застосовуватися до випадків встановлення недотримання як предметної (постанова Верховного Суду від 29.04.2026 у справі №855/4/26), так й інстанційної підсудності (постанова від 12.02.2026 у справі №990/541/25). Однак, нею не наділено адміністративний суд першої інстанції повноваженнями з передачі справи на розгляд суду іншої юрисдикції. Відповідну компетенцію законодавець надав адміністративним судам апеляційної інстанції та Верховному Суду виключно у випадку закриття відповідним судом провадження у справі з підстав неналежної її розгляду за правилами адміністративного судочинства і подання позивачем заяви про направлення справи за встановленою юрисдикцією (пункт 1 частини першої статті 238 та частина перша статті 239 КАС України).
У свою чергу, правові наслідки встановлення адміністративним судом першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі неналежності її розгляду за правилами адміністративного судочинства визначені пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України, за яким суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. При цьому правом передавати справу до суду іншої юрисдикції на етапі вирішення питання про відкриття провадження у справі адміністративний суд не наділений.
Отже, суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, прийшов до правильного висновку про необхідність вирішення цього спору Господарським судом міста Києва з огляду на приписи частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, вирішуючи питання про передачу матеріалів справи до згаданого суду на підставі пункту 2 частини першої статті 29 КАС України, Київський окружний адміністративний суд не врахував, що такими повноваженнями він не наділений, а єдиним правовим наслідком встановлення неналежності розгляду справи за правилами адміністративного судочинства є відмова у відкритті провадження у справі згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України. 
З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваної у цій справі ухвали про передачу матеріалів справи №320/19642/26 на розгляд Господарського суду міста Києва із направленням справи до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду із стадії вирішення питання про відкриття у ній провадження.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про передачу матеріалів справи до Господарського суду міста Києва було порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 29, 242-244, 250, 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325 КАС України суд,
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення – задовольнити.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 11 травня 2026 року про передачу матеріалів справи на розгляд до Господарського суду міста Києва – скасувати та направити справу до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки встановлені статтями 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач: В.В. Файдюк 
Судді: В.О. Аліменко
Є.І. Мєзєнцев
Повне судове рішення виготовлено 14 липня 2026 року.