ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 серпня 2026 року | Справа № 280/6431/26 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Батрак І.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом Дніпровського державного університету внутрішніх справ 
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання

ВСТАНОВИВ:

Дніпровський державний університет внутрішніх справ (далі - ДДУВС, позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Національної поліції в Запорізькій області (далі - ГУНП в Запорізькій області, третя особа), в якому просить стягнути з відповідача на користь держави в особі центрального органу виконавчої влади МВС України в особі його структурного підрозділу Дніпровського державного університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з її утриманням у Дніпровському державному університеті внутрішніх справ, у розмірі 155359,60 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем укладено контракт про здобуття освіти у закладах вищої освіти, які здійснюють підготовку фахівців для потреб Національної поліції України, відповідно до якого відповідач взяла на себе зобов`язання у разі дострокового розірвання Контракту, а також звільнення зі служби протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням її у закладі вищої освіти. Позивач зазначає, що відповідач звільнився з Національної поліції України протягом трьох років після закінчення навчання, у зв`язку з чим має обов`язок відшкодувати позивачу грошові кошти у загальному розмірі 155359,60 грн. Також позивач вказував на те, що відповідачу у встановленому порядку було вручено повідомлення про необхідність відшкодування коштів пов`язаних з утриманням його у закладі вищої освіти, проте у добровільному порядку грошові кошти відшкодовано не було, що зумовило звернення до суду з позовом.
Ухвалою судді від 29.06.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 КАС України. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.
Відповідач позов частково визнав, 29.07.2026 через систему «Електронний суд» надав до суду відзив на позовну заяву (вх. №43153), в якому зазначає, що відповідача було направлено для посилення до відділення № 2 Запорізького районного управління поліції, тому відповідач будучи ще курсантом виконував фактично обов`язки поліцейського у відповідному відділенні поліції. Наголошує, що з наданих документів позивача вбачається, що до довідки про розмір грошового забезпечення у квітні 2022 року було зараховано 59344,44 грн, що повністю відповідає його виконуваній роботі після направлення на підсилення в особливих умовах, а тому вказана сума не може бути предметом стягнення з відповідача так як останній у повній мірі виконував обов`язки поліцейського за що була надана відповідна додаткова винагорода, що ніяким чином не може бути пов`язана з відшкодуванням витрат на навчання. Окремо зазначає, що має право на пропорційне зменшення грошових коштів, які були витрачені на його утримання під час навчання. З огляду на викладене, вказує, що позовні вимоги мають бути задоволені частково, а саме у розмірі 38578,21 грн.
31.07.2026 від позивача через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив (вх. №43569), у якій додатково наголошує, що грошове забезпечення курсантів не є заробітною платою, а тому твердження відповідача про порушення його права на оплату праці є безпідставними. Позивач додатково зауважує, що жодна норма закону не передбачає пропорційного зменшення витрат залежно від фактично відпрацьованого строку.
У свою чергу, відповідач 18.08.2026 через систему «Електронний суд» надав заперечення (вх. №43569), у яких зазначається, що кошти в розмірі майже 60 тисяч гривень, нараховані у квітні 2022 року, є державною винагородою за службу в умовах збройної агресії, а не витратами на його утримання в університеті, а тому безпідставно включені позивачем до складу таких витрат. Крім того, позивач неправомірно нарахував витрати на комунальні послуги та утримання в казармах за весь період 2020-2024 роки, не врахувавши, що у 2020-2022 роках відповідач навчався дистанційно у зв`язку з карантинними обмеженнями та фактично не проживав у казармі й не користувався відповідними комунальними послугами університету. Отже, позивач не надав жодної відповіді щодо періодів дистанційного навчання та неможливості споживання послуг, а відтак просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Стосовно клопотання відповідача про витребування додаткових доказів суд вказує про таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 КАС України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу.
Статтею 94 КАС України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом.
Згідно з ч. 2 ст. 80 КАС України у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.
Суд наголошує, що клопотання про витребування доказів не відповідає наведеним нормам, а саме: клопотання подане з порушенням строку, зазначеного в частинах 2 статті 79 цього Кодексу без обґрунтування неможливості його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від особи у встановленій формі та змісту письмової заяви, не зазначені обставини, які можуть підтвердити ці докази, або аргументи, які вони можуть спростувати; підстави, з яких випливає, що ці докази має відповідач; не зазначено заходи, яких позивач вжив для отримання цих доказів самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цих доказів.
Суд наголошує, що матеріали справи містять позовну заяву, відзив, відповідь на відзив та заперечення разом із відповідними доказами, які було у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
На думку суду, матеріали долучені позивачем та відповідачем є достатніми для повного та об`єктивного розгляду даної справи.
Враховуючи приписи ч. 5 ст. 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення ч. 5 ст. 250 КАС України). 
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
Відповідно до наказу ректора № 139 о/с від 19.08.2020 ОСОБА_1 з 01.09.2020 прийнято на службу в поліції та зараховано на навчання на посади курсантів першого курсу ДДУВС, було присвоєно звання «рядовий поліції».
15.09.2020 між ДДУВС та ОСОБА_1 укладено контракт №9186 «Про здобуття освіти у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ».
На підставі наказу № 285 о/с від 12.04.2024 ОСОБА_1 було направлено з 13.04.2024 для призначення на посади згідно з отриманим фахом у розпорядження Навчально-наукового інституту та підготовки фахівців для підрозділів Національної поліції (досудове розслідування) ГУНП в Запорізькій області.
Згідно з наказом ГУ НП в Запорізькій області № 297 о/с від 13.04.2024 лейтенанта поліції ОСОБА_1 , прибувшего у порядку переведення з Національної поліції України після закінчення навчання в ДДУВС, призначено на посаду слідчого відділення відділення поліції №2 Запорізького районного управління поліції, з посадовим окладом 2400 грн, за ініціативою поліцейського та встановлено щомісячну надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції у розмірі 40% посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за стаж служби в поліції.
Наказом ГУ НП в Запорізькій області № 284 о/с від 28.04.2026 відповідача звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з 28.04.2026. На день звільнення стаж служби в поліції становить 05 років 07 місяців 13 днів, вислуга років на пільгових умовах відсутня. Виплачено компенсацію за 04 доби невикористаної частини щорічної основної оплачуваної відпустки за 2025 рік та компенсацію за 07 діб невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за 2026 рік. Сума відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився, становить 0 грн. Встановлено щомісячну премію за квітень 2026 року у розмірі 283,038 %. Підстава: рапорт ОСОБА_1 від 28.01.2026, подання т.в.о. начальника відділення поліції № 2 Запорізького РУП полковника поліції Тимофєєва О.А. від 21.04.2026, довідка-розрахунок УЛМТЗ ГУНП від 17.04.2026 № 33.
Згідно з повідомленням ГУ НП в Запорізькій області від 30.04.2026 № 64420-2026 про зобов`язання відшкодовувати витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі у розмірі 155359,60 грн ОСОБА_1 зобов`язано протягом 30 діб з моменту отримання цього повідомлення відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України в особі ДДУВС витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в повному розмірі за весь період навчання. Відповідач отримав повідомлення 28.04.2026, про що свідчить його власноручний підпис на повідомленні, що саме останнім не заперечено.
Листом від 06.05.2026 ГУНП в Запорізькій області направило матеріали ОСОБА_1 на адресу ДДУВС з метою відшкодуванню в судовому порядку фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі.
У зв`язку з невідшкодуванням відповідачем витрат, пов`язаних з його утриманням під час навчання, в добровільному порядку, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» (надалі - Закон №580-VIII).
Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Статтею 72 Закону №580-VIII визначено, що професійне навчання поліцейських складається з:
1) первинної професійної підготовки;
2) підготовки у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання;
3) післядипломної освіти;
4) службової підготовки - системи заходів, спрямованих на закріплення та оновлення необхідних знань, умінь та навичок працівника поліції з урахуванням оперативної обстановки, специфіки та профілю його оперативно-службової діяльності.
Відповідно до положень ч. 4, 5 ст.74 Закону №580-VIII Особи, які навчаються за державним замовленням у закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених закладів освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі: дострокового розірвання контракту про здобуття освіти (далі - контракт) з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в Національній поліції (далі - поліція) через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, визначає Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261 (далі - Порядок №261).
Відповідно до п. 2 Порядку № 261 витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України.
Типову форму контракту затверджує МВС.
Пунктом 3 Порядку № 261 передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з:
- грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням;
- оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія).
Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю.
Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі.
Під час проведення розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для населення і діють у місцевості, в якій розташований вищий навчальний заклад, у відповідному навчальному році.
На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.
Відповідно до п. 5 Порядку № 261 після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до п. 2.3.5. Контракту №9186 від 15.09.2020 передбачено, що у разі його дострокового розірвання, а також звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання відповідач зобов`язаний відшкодувати Міністерству внутрішніх справ в особі університету витрати, пов`язані з утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до п. 4 ст. 74 Закону №580-VIII, у розмірі, визначеному у довідці-розрахунку.
Тобто, що у власноручно підписаному відповідачем контракті вказувалося на обов`язок відповідача відшкодувати витрати за навчання у вищому навчальному закладі, а тому відповідач був обізнаний щодо наявності у нього обов`язку із відшкодування витрат за навчання у навчальному закладі у разі звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання.
За таких обставин, питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з його утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після його звільнення зі служби в Національній поліції, належить до питання проходження публічної служби такою особою.
Тож у зв`язку зі звільненням з органів Національної поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону №580-VIII протягом трьох років після закінчення навчання у відповідача виник обов`язок відшкодувати витрати, пов`язанні з його утриманням в університеті.
На виконання вимог Порядку № 261 відповідачу 28.04.2026 вручено повідомлення ГУНП в Запорізькій області про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, про що свідчить його власноручний підпис.
Доводи відповідача щодо стягнення з позивача витрат на грошове забезпечення зазначаємо наступне:
Згідно з п. 3 Порядку № 261 до витрат, пов`язаних з утриманням осіб у закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, прямо віднесено грошове забезпечення. Курсанти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання під час навчання проходять службу в поліції та перебувають у публічно-службових, а не трудових правовідносинах. Виплата грошового забезпечення таким особам здійснюється не за виконання трудової функції, а у зв`язку з проходженням служби та навчанням за державним замовленням. 
Верховний Суд у справі №440/2692/20 (постанова від 13.01.2023) висловився щодо застосування п. 3 Порядку №261 в контексті правовідносин, які є подібними в частині стягнення грошового забезпечення із курсанта Харківського національного університету внутрішніх справ. У цій справі Верховний Суд дійшов висновку, що грошове забезпечення курсантів вищих навчальних закладів належить до категорії витрат на їх навчання і за наявності на те підстав підлягають компенсації Міністерству внутрішніх справ України. Верховний Суд у наведеній справі дійшов висновків, що на спірні правовідносини не поширюється дія положень п. 1 ч. 1 ст. 1215 Цивільного кодексу України.
Отже, грошове забезпечення курсантів не є заробітною платою, а тому твердження відповідача про порушення його права на оплату праці є безпідставними.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Щодо посилання відповідача на те, що сума 59344,44 грн не може бути предметом стягнення з відповідача так як останній у повній мірі виконував обов`язки поліцейського за що була надана відповідна додаткова винагорода, суд зауважує, що додаткова винагорода передбачена п. 1 Постанови №168 від 28.02.2022 є видом грошового забезпечення, який виплачується на період дії воєнного стану. Тому, курсантам, які були відраховані, до розрахунку до відшкодування витрат за навчання, у разі дострокового розірвання контракту, необхідно включати додаткову грошову винагороду, передбачену постановою №168 від 28.02.2022.
Суд не приймає посилання відповідача приписи ч. 4-5 ст. 34 Закону України «Про зайнятість населення» та необхідність визначення розміру відшкодування пропорційно відпрацьованому строку служби, оскільки вищенаведеними нормами Закону №580-VIII та Порядку № 261, якими регулюються спірні правовідносини, не передбачено відшкодування спірних витрат пропорційно до розміру не відпрацьованого часу, а приписами наведених правових актів чітко визначено відшкодування витрат в повному обсязі.
До того ж, відповідно до п. 4 Порядку відшкодування, витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання.
Вирішуючи спір, суд відзначає, що у вимірі обставин даного спору не проживання курсанта в гуртожитку саме по собі не є передбаченою законом підставою для звільнення від обов`язку відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти із специфічними умовами навчання, адже положення ч.4 ст.74 Закону №580-VIII та положення Порядку №261 не містять положень, які б пов`язували звільнення від такого обов`язку з дистанційним навчанням.
Відтак, сам факт дистанційного навчання курсанта не припиняє та не скасовує обов`язку особи відшкодувати витрати державного органу на утримання курсанта під час навчання у разі настання передбачених законом підстав (у разі звільнення з публічної служби до визначеного законом моменту).
Тож суд відхиляє заперечення відповідача щодо способу нарахування комунальних послуг позивачем у зв`язку з тим, що відповідач був переведений на дистанційну форму навчання.
Стосовно обов`язку особи відшкодувати вартість навчання у разі відмови відпрацювати визначену договором кількість років Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) висловлювався у низці справ.
Так, у справі «Chitos проти Греції» (рішення від 04.06.2015, заява № 51637/12) ЄСПЛ зазначав, що заявник не може правомірно стверджувати, що не знав принципу і обсягу зобов`язання, яке він взяв на себе, обравши кар`єру офіцера і військового лікаря. Однією з головних переваг вступу до армії було безкоштовне навчання. Дійсно, збройні сили беруть на себе вартість усього навчання такої особи, сплачують їй платню і надають соціальне забезпечення як кадровому офіцеру. Натомість від офіцера після отримання диплома вимагається взяти на себе зобов`язання служити у відповідному званні певну кількість років.
Вимога держави повернути кошти, витрачені на навчання офіцерів і військових медиків, а також на їх забезпечення відповідно до потреб, виправдовують заборону розривати контракт протягом певного строку і встановлення відшкодування витрат, яких зазнала держава протягом років навчання. Зобов`язання військових лікарів, які бажають піти у відставку до завершення контракту, сплатити державі певну суму на відшкодування витрат, понесених на їх навчання, цілком виправдовується перевагами, яких не мають цивільні студенти у сфері медицини, зокрема забезпеченим працевлаштуванням, отриманням платні тощо. Сам принцип відкупу років, які залишається відслужити, не становить порушення принципу пропорційності.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач не здійснив добровільного відшкодування витрат у визначений строк, а дії щодо з`ясування підстав та розміру нарахувань розпочав лише після його закінчення. Доказів про зворотне, матеріали справи не містять.
Згідно з п. 8 Порядку відшкодування, у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до п.6 Порядку відшкодування, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Претензійно-позовну діяльність провадить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа.
Зважаючи на те, що відповідач не спростував обґрунтованості претензій позивача, не надав суду доказів добровільного відшкодування витрат частково чи в повному обсязі, суд вважає доведеним право на стягнення з відповідача на користь ДДУВС витрат, пов`язаних утриманням відповідача під час навчання в сумі 155359,60 грн.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як встановлено ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність необхідної сукупності підстав для задоволення позовних вимог.
Оскільки відповідно до приписів ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз, судові витрати у даному випадку з відповідача стягненню не підлягають.
Оскільки позивач, який є суб`єктом владних повноважень, витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, не поніс, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Дніпровського державного університету внутрішніх справ (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б, код ЄДРПОУ 20490012) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Національної поліції в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, вул. Дмитра Апухтіна, буд. 29, код ЄДРПОУ 40108688) про стягнення заборгованості на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Дніпровського державного університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з його утриманням у Дніпровському державному університеті внутрішніх справ, у розмірі 155359,60 грн (сто п`ятдесят п`ять тисяч триста п`ятдесят дев`ять гривень 60 копійок).
Розподіл судових витрат не здійснюється. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. 

Суддя І.В. Батрак