Справа № 159/2677/26
Провадження № 2/159/2034/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 серпня 2026 року м. Ковель 

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі головуючого судді Шишиліна О. Г., за участі секретаря Сабецької К. О., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені яких діє законний представник ОСОБА_3 до Ковельської міської ради Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені яких діє законний представник ОСОБА_3 , звернулися в суд з позовом до Ковельської міської ради Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В обґрунтування заявлених вимог позивачі вказують, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який залишив заповіт на їх користь. Позивачі прийняли спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , оскільки на момент відкриття спадщини були неповнолітніми і не відмовилися від прийняття спадщини відповідно до ст. 1273 ЦК України. До складу спадкової маси, з поміж іншого, увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, нотаріус відмовив позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 . Позивачі зазначають, що за вказаних обставин реалізація їх спадкових прав можлива лише в судовому порядку, шляхом визнання за ними відповідного права.
Ухвалою суду від 08.05.2026 відкрито провадження у справі, яку ухвалено розглядати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 10.06.2026 підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду.
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , їх законний представник ОСОБА_3 та представник Хомич Анна Володимирівна в судове засідання не з`явилися, подали в суд заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують повністю, з підстав, викладених у позовній заяві та просять його задовольнити.
Представник відповідача Ковельської міської ради Волинської області в судове засідання не з`явився, будучи належними чином повідомлений про дату та час розгляду справи, відзив не подав.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 вказано, що за таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників справи про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення.
Отже за таких умов датою рішення суд зазначає дату складання повного тексту рішення.
Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку про таке.
З витягу з погосподарської книги №2 за 2011-2015 роки по с. Тойкут Тойкутської сільської ради Ковельського району Волинської області вбачається, що за особовим рахунком № НОМЕР_1 рахується житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який належить ОСОБА_5 та знаходиться в АДРЕСА_1 , рік побудови 1946.
В технічному паспорті на об`єкт нерухомого майна, зазначено, що житловий будинок побудований 1946 році.
Згідно з довідкою Комунального підприємства «Волиньпроект» Волинської обласної ради від 16.07.2024, №4061/01-04 право власності станом на 31.12.2012 на нерухоме майно, житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.
Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.
До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.
Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність).
Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.
Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).
Вищезазначена позиція викладена у Постанові ВС від 10 жовтня 2018 року по справі №557/1209/16-ц.
Таким чином, суд приходить до висновку, що право власності ОСОБА_5 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами виникло з моменту його побудови у 1946 році відповідно до вимог діючого на той час законодавства.
В свідоцтві про смерть серія НОМЕР_2 вказано, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблено актовий запис №27.
Від імені ОСОБА_5 заповіти не посвідчувалися.
В довідці Тойкутського старостинського округу Ковельської міської ради №238/3.48-ТК/2-24 від 17.04.2024 вказано, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживав та був зареєстрований в с. Тойкут, Ковельського району, Волинської області з 1946 року по день смерті. В цьому будинку на час смерті ОСОБА_5 була зареєстрована та проживала його дружина ОСОБА_6 з 1950 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Повторним свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_3 виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Ковельському району Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області 29.03.2011 підтверджується, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб 25 травня 1952 року, після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище чоловікові « ОСОБА_8 », дружині « ОСОБА_8 ».
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно з статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України.
Відповідно до ст.. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народження після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 
З інформаційної довідки з Спадкового реєстру вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не відкривалася.
Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. 
Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
ОСОБА_6 , яка прийняла спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 від 29.11.2023, актовий запис №865.
З матеріалів спадкової справи №9/2024 заведеної після смерті ОСОБА_6 вбачається, що спадщину після її смерті прийняв син ОСОБА_4 , шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадщину, яка складається з права на земельну частку (пай). Інші спадкоємці після смерті ОСОБА_6 відсутні.
ОСОБА_4 , який прийняв спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_5 від 27.11.2024, актовий запис №742.
З матеріалів спадкової справи №145/2025 заведеної після смерті ОСОБА_4 вбачається, що спадщину після його смерті прийняли за заповітом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки на момент відкриття спадщини були неповнолітніми і не відмовилися від прийняття спадщини відповідно до ст. 1273 ЦК України. Свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на успадковане ними майно не видавалися. Інші спадкоємці після смерті ОСОБА_4 відсутні.
Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.
Згідно з ч. 1 ст 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Відповідно до ч. 1 ст. ст. 1235, 1236 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.
Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. 
Згідно з ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 
Як передбачено ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Таким чином, відсутність державної реєстрації права власності на спірне майно, яке ввійшло до складу спадщини померлого ОСОБА_4 , не позбавляє позивачів права на спадкування.
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в Постанові від 10 жовтня 2018 року у справі №557/1209/16-ц.
Листом від 11.03.2026 №67/02-14 приватний нотаріус фактично відмовив позивачам в оформленні спадщини, з підстав відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок.
Оформлення відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді відповіді на заяву, а не постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, не змінює суті такого документу нотаріуса і зводиться до відмови заявнику у видачі свідоцтва, що узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною в Постанові від 07.02.2024 у справі №201/1883/21.
Враховуючи час побудови нерухомого майна, яке спадкується, відсутність ознак самовільного будівництва, суд вважає необхідним вжити заходи для захисту прав позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в спосіб, передбачений ст. 16 ЦК України, а саме шляхом визнання права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування.
Керуючись ст. 4, 12-13, 19, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 279, 354, 430 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Ковельської міської ради Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування задовольнити повністю. 
Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати за ОСОБА_2 право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28.08.2026 року.

Головуючий: | О. Г. ШИШИЛІН