ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

13 липня 2026 року	Справа №160/11981/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді	Прудника С.В. 	 	
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

06.05.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 06.05.2026 року через систему “Електронний суд” позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не проведення індексації пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2019- 2021 роки, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,197, 1,0796, 1,115, 1,121;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 01.03.2026р. індексацію та перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до частини другої статті 42 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-ІV від 09.07.2003 шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 10846,37 грн. на коефіцієнти збільшення у розмірі 1,197, 1,0796, 1,115, 1,121.
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з 2022 року отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При призначенні пенсії відповідачем було застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2019–2021 роки у розмірі 10 846,37 грн. Позивач зазначає, що відповідно до частини другої статті 42 Закону № 1058-IV для забезпечення індексації пенсій щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який враховується для обчислення пенсії. На виконання вказаних положень Кабінетом Міністрів України прийнято постанови про проведення індексації пенсій у 2023–2026 роках, якими встановлено відповідні коефіцієнти збільшення такого показника, а саме: 1,197, 1,0796, 1,115 та 1,121. Позивач вказує, що 19.03.2026 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про проведення індексації її пенсії шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати за 2019-2021 роки із застосуванням зазначених коефіцієнтів. Однак листом від 16.04.2026 відповідач відмовив у проведенні такого перерахунку, посилаючись на відсутність правових підстав. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки положення статті 42 Закону № 1058-IV та Порядку проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124, не містять обмежень щодо застосування коефіцієнтів індексації залежно від року призначення пенсії або показника середньої заробітної плати, застосованого при її призначенні. На думку позивача, встановлені Кабінетом Міністрів України у постановах № 209 та № 236 понижуючі коефіцієнти для окремих категорій пенсій суперечать положенням частини другої статті 42 Закону № 1058-IV, яка передбачає щорічне збільшення показника середньої заробітної плати, що враховується для обчислення пенсії. При цьому позивач посилається на правові висновки Верховного Суду щодо необхідності застосування найбільш сприятливого для особи тлумачення норм права у разі їх неоднозначності, а також на судову практику у справах № 160/28752/23, № 200/422/24, № 400/4663/24, № 620/7211/24 та № 200/5836/24. У зв`язку з цим позивач просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не проведення індексації її пенсії із застосуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати 1,197, 1,0796, 1,115 та 1,121, а також зобов`язати відповідача здійснити з 01.03.2026 відповідний перерахунок пенсії.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2026 року, зазначена вище справа була розподілена та 07.05.2026 року передана судді Пруднику С.В.
11.05.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до свого провадження означену позовну заяву та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
21.05.2026 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач зазначив, що позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV з 01.10.2022 року, при призначенні якої було застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2019-2021 роки у розмірі 10 846,37 грн. Відповідач вказав, що відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058-IV для забезпечення індексації пенсій щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. При цьому розмір та порядок такого збільшення визначаються Кабінетом Міністрів України з урахуванням наявних фінансових можливостей бюджету Пенсійного фонду України. Головне управління зазначило, що індексація пенсій у 2023-2026 роках проводилася відповідно до відповідних постанов Кабінету Міністрів України, а саме постанов від 24.02.2023 №168, від 23.02.2024 №185, від 25.02.2025 №209 та від 2026 року, якими визначалися коефіцієнти збільшення показника середньої заробітної плати та порядок проведення відповідних перерахунків. За твердженням відповідача, оскільки пенсія позивача була призначена у 2022 році із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2019-2021 роки у розмірі 10 846,37 грн, який є більшим за показник, що застосовувався під час проведення індексації пенсій, проведення перерахунку із застосуванням коефіцієнтів 1,197, 1,0796 та 1,115 не призвело б до збільшення розміру пенсії, а фактично було б недоцільним, оскільки могло б спричинити зменшення її розміру. Відповідач також зазначив, що з метою недопущення зменшення пенсійних виплат та вирівнювання диспропорцій між пенсіями, призначеними у різні роки, Кабінетом Міністрів України передбачалося встановлення щомісячних доплат до пенсії для окремих категорій пенсіонерів. У зв`язку з цим позивачу були встановлені відповідні доплати до пенсії у розмірах, визначених нормативними актами Кабінету Міністрів України. Крім того, Головне управління послалося на те, що з 01.03.2025 року та з 01.03.2026 року перерахунок пенсії позивача було проведено шляхом збільшення показника середньої заробітної плати, який використовувався при призначенні пенсії, із застосуванням передбачених урядовими постановами коефіцієнтів, зокрема коефіцієнта 1,046 та 1,061, у результаті чого показник середньої заробітної плати було визначено у розмірі 12037,37 грн. Також відповідач зазначив, що діяв виключно в межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією України і законами України, а тому відсутні підстави для визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та зобов`язання здійснити додатковий перерахунок пенсії позивача із застосуванням коефіцієнтів 1,197, 1,0796, 1,115 та 1,121. У зв`язку з викладеним відповідач просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 у повному обсязі.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року, з 01.10.2022 року.
При призначенні пенсії позивачу було застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії, за 2019-2021 роки у розмірі 10846,37 грн.
Також судом встановлено, що позивачу органом Пенсійного фонду України проводилися перерахунки пенсії відповідно до постанов Кабінету Міністрів України щодо індексації пенсійних виплат, зокрема з 01.03.2023 року, 01.03.2024 року, 01.03.2025 року та 01.03.2026 року.
З матеріалів справи вбачається, що під час проведення індексації пенсії позивача у 2023 та 2024 роках Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виходило з того, що показник середньої заробітної плати, застосований при призначенні пенсії позивачу у 2022 році (10846,37 грн), є більшим за показник середньої заробітної плати, який утворювався внаслідок його збільшення із застосуванням визначених Кабінетом Міністрів України коефіцієнтів індексації.
У зв`язку з цим перерахунок пенсії із застосуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати, передбачених постановами Кабінету Міністрів України №168 від 24.02.2023 року, №185 від 23.02.2024 року, №209 від 25.02.2025 року та відповідними нормативними актами на 2026 рік, не призвів би до збільшення розміру пенсії позивача, оскільки для її обчислення вже застосовувався більш високий показник середньої заробітної плати.
Водночас судом встановлено, що з метою збереження рівня пенсійних виплат позивачу були встановлені щомісячні доплати до пенсії у розмірах, визначених постановами Кабінету Міністрів України, а з 01.03.2025 року та 01.03.2026 року проведено відповідні перерахунки пенсії із застосуванням коефіцієнтів збільшення, передбачених урядовими рішеннями.
Спір у цій справі виник у зв`язку з незгодою позивача із застосованим органом Пенсійного фонду України порядком проведення індексації пенсії та неврахуванням, на думку позивача, коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати у розмірах 1,197, 1,0796, 1,115 та 1,121 шляхом їх послідовного застосування до показника 10846,37 грн.
Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Конституційний припис щодо права громадян на соціальний захист передбачає обов`язок держави забезпечити ефективний механізм реалізації такого права, у тому числі шляхом належного нормативного регулювання та фактичного здійснення передбачених законом соціальних виплат.
Правовідносини щодо призначення, перерахунку та виплати пенсій врегульовані Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV).
Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа у разі досягнення передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю або яку отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно з частиною першою статті 27 Закону №1058-IV розмір пенсії за віком визначається за формулою:
П = Зп Ч Кс,
де:
П – розмір пенсії у гривнях; 
Зп – заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону; 
Кс – коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи. 
Відповідно до частини другої статті 40 Закону №1058-IV заробітна плата для обчислення пенсії визначається шляхом множення середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, на індивідуальний коефіцієнт заробітної плати особи.
При цьому частиною другою статті 42 Закону №1058-IV передбачено спеціальний механізм щорічної індексації раніше призначених пенсій.
Так, для забезпечення індексації пенсій щороку з 01 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії.
Законодавець прямо визначив, що об`єктом такого збільшення є саме показник середньої заробітної плати (доходу), який був застосований при обчисленні конкретної пенсії.
Наведена норма не містить положень щодо можливості неврахування такого збільшення для окремих категорій пенсіонерів залежно від року призначення пенсії або розміру застосованого при її обчисленні показника.
Суд звертає увагу, що відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058-IV коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати визначається як сукупний показник, що складається з 50 відсотків показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсотків показника зростання середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки, що передують року проведення збільшення.
На виконання положень частини другої статті 42 Закону №1058-IV Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 20.02.2019 №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», якою затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Порядок №124).
Відповідно до пункту 1 Порядку №124 цей Порядок визначає механізм проведення перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Пунктом 4 Порядку №124 визначено, що перерахунок пенсій відповідно до цього Порядку проводиться щороку з 01 березня.
Таким чином, законодавчо встановлено обов`язковість проведення щорічної індексації пенсій, а орган Пенсійного фонду України не наділений дискреційними повноваженнями щодо вирішення питання про доцільність чи можливість проведення такого перерахунку.
Судом встановлено, що позивачу пенсію за віком призначено у 2022 році із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2019–2021 роки.
Отже, саме цей показник був використаний відповідачем при первинному обчисленні розміру пенсії позивача.
Разом із тим, при проведенні індексації пенсії позивача відповідач застосував інший підхід, фактично виходячи з того, що підвищення за постановами Кабінету Міністрів України №118 від 16.02.2022, №168 від 24.02.2023, №185 від 23.02.2024 та №209 від 25.02.2025 не поширюється на пенсії, призначені після 2018 року або такі, при яких показник середньої заробітної плати є більшим за базовий показник.
Оцінюючи такі дії відповідача, суд виходить із наступного.
Верховний Суд у постанові від 16.04.2025 у справі №200/5836/24 (провадження №К/990/4755/25), розглядаючи аналогічні правовідносини, дійшов висновку, що індексація пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058-IV повинна здійснюватися шляхом збільшення саме того показника середньої заробітної плати (доходу), який був фактично застосований при обчисленні пенсії конкретної особи. 
У зазначеній постанові Верховний Суд наголосив, що положення пункту 5 Порядку №124 не можуть застосовуватися у спосіб, який звужує зміст та обсяг права особи на індексацію пенсії, гарантованого частиною другою статті 42 Закону №1058-IV. 
Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що під час проведення індексації має застосовуватися показник середньої заробітної плати, який враховувався саме при обчисленні пенсії відповідної особи, оскільки саме такий підхід відповідає змісту частини другої статті 42 Закону №1058-IV. 
Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постановах від 13.01.2025 у справі №160/28752/23, від 27.01.2025 у справі №200/422/24, від 28.01.2025 у справі №400/4663/24 та від 27.01.2025 у справі №620/7211/24.
Застосовуючи наведені правові висновки до спірних правовідносин, суд зазначає, що відповідачем неправильно витлумачено положення статті 42 Закону №1058-IV та Порядку №124, оскільки фактично було здійснено заміну встановленого законом механізму індексації іншим механізмом, який не передбачений законом.
Суд звертає увагу, що постановами Кабінету Міністрів України:
від 24.02.2023 №168 встановлено коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати 1,197; 
від 23.02.2024 №185 встановлено коефіцієнт збільшення 1,0796; 
від 25.02.2025 №209 встановлено коефіцієнт збільшення 1,115; 
від 25.02.2026 №236 встановлено коефіцієнт збільшення 1,121. 
При цьому зазначені нормативні акти не містять положень, які б виключали застосування визначених коефіцієнтів до пенсій, призначених після 2017 року, якщо такі пенсії були обчислені із застосуванням іншого показника середньої заробітної плати.
Застосування відповідачем обмежувальних коефіцієнтів або відмова у проведенні повної індексації фактично призводить до зменшення обсягу пенсійних прав позивача, гарантованих законом.
Відповідно до частини третьої статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Таким чином, суд доходить висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови позивачу у проведенні індексації пенсії із застосуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати, визначених постановами Кабінету Міністрів України №168, №185, №209 та №236, є протиправними.
З огляду на викладене, належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії позивача із застосуванням відповідних коефіцієнтів індексації та здійснити виплату належних сум пенсії з урахуванням проведених виплат.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1065 грн.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 1065 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не проведення індексації пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2019- 2021 роки, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,197, 1,0796, 1,115, 1,121.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 01.03.2026р. індексацію та перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до частини другої статті 42 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-ІV від 09.07.2003 шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 10846,37 грн. на коефіцієнти збільшення у розмірі 1,197, 1,0796, 1,115, 1,121.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427) документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1065 грн. (одна тисяча шістдесят п`ять гривень).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя С. В. Прудник