Провадження № 3/742/666/26 
Єдиний унікальний № 742/3111/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2026 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області
в складі: головуючого-судді Павлова В.Г., 
при секретарі судового засідання Рубан Ж.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення, яка надійшла від Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, місце проживання: АДРЕСА_1 , 

за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП

УСТАНОВИВ:
29.05.2026 р., о 17 год. 00 хв., в м. Прилуки по вул. Садовій, буд. 60, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ЗАЗ Forza д.н.з./ НОМЕР_1 /, скоївши дорожньо-транспортну пригоду, а саме здійснивши наїзд на припаркований автомобіль Toyota Camry д.н.з. / НОМЕР_2 /, залишила місце даної пригоди, чим порушила вимоги п.2.10.а ПДР та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-4 КУпАП.
У судове засідання ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням, особисто не з`явилася. При цьому її захисник подав заяву про розгляд справи за її відсутності.
З урахуванням положення ст.268 КУпАП, яка не містить заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, що передбачене ст.122-4 КУпАП, без обов`язкової присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а також вимоги ст.277 КУпАП в частині строків розгляду, з огляду на вжиті заходи для належного інформування про час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності  ОСОБА_1 та її захисника.
Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4 КУпАП.
Складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, є залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Чинне законодавство України та нормативно-правові акти покладають обов`язок на водіїв не лише знати та безумовно виконувати правила ПДР, а також враховувати особливості та технічний стан транспортного засобу.
Згідно п.2.10.а ПДР у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.
Судочинство в Україні проводиться на засадах змагальності, що передбачає самостійне обстоювання кожною стороною своїх прав та інтересів.
Факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП підтверджується сукупністю зібраних доказів, а саме: протоколомпро адміністративне правопорушення від 29.05.2026 р. ЕПР1 №683976; постановою Прилуцького міськрайонного суду від 19.06.2026 р.; письмовими поясненнями.
Досліджуючи обставини справи та заперечення сторони захисту щодо відсутності події ДТП та невинуватості водія, суд бере до уваги, що постановою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 19.06.2026 р. у справі № 742/3110/26 ОСОБА_1 вже було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП за цим же фактом дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 29.05.2026 року по вул. Садовій, 60 у м. Прилуки.
Зазначеною постановою суду, яка набрала законної сили, чітко встановлено факт того, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ЗАЗ Forza» (д.н.з. НОМЕР_3 ), не дотрималась безпечного бокового інтервалу та скоїла наїзд на припаркований автомобіль «Toyota Camry» (д.н.з. НОМЕР_4 ), заподіявши механічні пошкодження.
Згідно з положеннями чинного процесуального законодавства, обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, в іншій справі, не потребують повторного доказування. Таким чином, факт вчинення ДТП саме водієм ОСОБА_1 у зазначений час та в указаному місці є процесуально доведеним та беззаперечним.
Оцінюючи дії правопорушника через призму диспозиції ст.122-4 КУпАП, суд констатує, що після скоєння наїзду на автомобіль потерпілого ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , всупереч чітким та імперативним вимогам п.2.10.а ПДР, не виконала свій обов`язок негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди, а натомість - самовільно залишила місце ДТП та продовжила рух у власних цілях (що підтверджується, зокрема, зафіксованим захистом часом безготівкового розрахунку в торговому закладі за адресою: вул. Садова, 86 о 17:00 год.).
Притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.124 КУпАП не виключає та не обмежує її відповідальність за ст.122-4 КУпАП, оскільки ці правопорушення мають самостійні об`єкти посягання та різні склади. Суть порушення за ст.122-4 КУпАП полягає не в самому факті пошкодження майна, а у протиправній поведінці водія після події, спрямованій на приховування своєї участі у ДТП та уникнення фіксації правоохоронними органами.
Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, характеризується умисною формою вини, коли особа усвідомлює факт причетності до ДТП, але ігнорує встановлений порядок і залишає місце події.
Оцінюючи характер механічних ушкоджень автомобіля «Toyota Camry» (д.н.з. НОМЕР_4 ), локалізацію пошкоджень на власному автомобілі правопорушниці «ЗАЗ Forza» (д.н.з. НОМЕР_3 ), суд доходить висновку, що зазначені обставини були очевидними та повністю доступними для слухового й візуального сприйняття водія під час руху. Окрім того, динаміка зіткнення (контакт виступаючих елементів - бокових дзеркал заднього виду) безпосередньо у секторі огляду водія виключає об`єктивну можливість не помітити таку подію за умови належної уважності, яка вимагається від водія згідно з п. 2.3.б ПДР України.
Виявлені на правому дзеркалі автомобіля «ЗАЗ Forza» свіжі нашарування фарби чорного кольору, що за своєю висотою та локалізацією чітко збігаються з ушкодженнями автомобіля потерпілого, свідчать про щільний фізичний контакт транспортних засобів, який водій не могла не відчути.
За таких обставин, посилання правопорушниці на те, що вона не знала про факт ДТП і поїхала далі, суд розцінює як позицію, обрану з метою уникнення відповідальності. Умисел ОСОБА_1 у даному випадку був спрямований на ігнорування вимог п. 2.10.а ПДР та залишення місця пригоди з метою приховування самого факту зіткнення.
За встановлених обставин справи вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, є повністю та переконливо доведеною сукупністю досліджених у судовому засіданні матеріалів.
Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Положеннями ч. 2 ст. 33 КУпАП визначено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність ОСОБА_1 відповідно до ст.ст.34,35 КУпАП, суд не встановив.
Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, суд враховує характер та обставини вчиненого діяння, особу правопорушника: її вік, соціальний стан, рівень правосвідомості, ступінь вини та ставлення до вчиненого, а також відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують відповідальність.
За таких обставин, дотримуючись принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу, враховуючи наявність негативних наслідків у вигляді пошкодження майна іншого учасника дорожнього руху, суд дійшов висновку про необхідність застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення в межах мінімальної межі санкції статті у виді штрафу, що буде достатнім для виховання особи та запобігання вчиненню нових правопорушень.
Обставин, які б позбавляли суд можливості застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу, не встановлено. Суд вважає, що в цьому випадку саме такий вид і розмір стягнення буде достатньою мірою відповідальності для виховання особи, яка вчинила правопорушення, та повністю відповідатиме легітимній меті його застосування.
Відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП та ст. 4 Закону України «Про судовий збір», із ОСОБА_1 підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.
Керуючись ст.ст.122-4, ст.ст.221,283-285 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП та застосувати адміністративні стягнення у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 /три тисячі чотириста/ грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 665 /шістсот шістдесят п`ять/ грн 60 коп. судового збору.
Роз`яснити правопорушнику, що згідно зі ст.307 КУпАП штраф повинен бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі її оскарження – не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. 
У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу, згідно з ч.1 ст.308 КУпАП, надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. 
Згідно ст.291 КУпАП постанова судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. 
Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя В.Г.Павлов