ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" липня 2026 р. м.Київ Справа№ 920/1061/23(920/1280/25)
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Станіка С.Р.
суддів: Сотнікова С.В. 
Остапенка О.М. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Сумської області від 12.11.2025 
у справі № 920/1061/23 (920/1280/25) - (суддя Яковенко В.В.)
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" (41100, Сумська область, м. Шостка, вул. Каденюка Леоніда,1, код 34113412)
до відповідачів: 1) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ), 2) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 )
про стягнення 20493 грн 72 коп.
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідачів солідарно 20493,72 грн заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії за період з 01.03.2024 по 31.05.2025 та 2422,40 грн судового збору.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачами зобов`язань за надання послуги з постачання теплової енергії за вказаний вище період. 

Короткий зміст заперечень проти позову 
Відповідачі, заперечуючи проти позову, зазначали про те, що належний відповідачам об`єкт нерухомості обладнаний індивідуальним опаленням, нежитлове вбудоване приміщення відключене від мереж централізованої системи теплопостачання. Крім того, у під`їздах багатоквартирного будинку відсутні опалювальні прилади.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду сумської області від 12.11.2025 у справі № 920/1061/23 (920/1280/25) позов задоволено повністю. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) і ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" (вул. Каденюка Леоніда, буд. 1, м. Шостка, Сумська область, 41100, код ЄДРПОУ 34113412) 20493 грн 72 коп. (двадцять тисяч чотириста дев`яносто три гривні 72 копійки) заборгованості за послугу з постачання теплової енергії та абонентського обслуговування за період з 01.03.2024 по 31.05.2025. Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" (вул. Каденюка Леоніда, буд. 1, м. Шостка, Сумська область, 41100, код ЄДРПОУ 34113412) 1211 грн 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) судового збору. Стягнуто з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" (вул. Каденюка Леоніда, буд. 1, м. Шостка, Сумська область, 41100, код ЄДРПОУ 34113412) 1211 грн 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) судового збору.
Рішення господарського суду мотивовано наступним. 
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно співвласниками в рівних частках нежитлового вбудованого приміщення, обладнаного системою індивідуального опалення, загальною площею 158,2 кв.м, є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .
Відповідно до п. 6, 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживачем житлово-комунальних послуг є індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна, на відповідній правовій підставі, і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб.
Таким чином, відповідачі є індивідуальними споживачами в розумінні Закону.
Позивачем було надано послугу з постачання теплової енергії відповідачам за період з березня 2024 року по травень 2025 року включно, що підтверджується розрахунками заборгованості за використану теплову енергію за вказаний період, актами приймання теплоносія та актами перевірки роботи системи опалення, засвідчені підписами представників позивача та управителя багатоквартирного будинку, показаннями теплового лічильника на загальну суму 20493,72 грн.
Відповідачами в свою чергу не було сплачено вартість наданої послуги з постачання теплової енергії за вказаний вище період, що являє собою прострочення відповідачем грошового зобов`язання.
Відключення нежитлового приміщення відповідачів, що розташоване в житловому багатоквартирному будинку, від мереж централізованого опалення, не звільняє їх від обов`язку відшкодувати витрати за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування, допоміжних приміщень та на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будинку, разом з іншими власниками, пропорційно до займаної ними площі.
Теплова енергія подається в житловий будинок АДРЕСА_2 через приєднану мережу і розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах.
Відсутність опалювальних приладів у місцях загального користування не виключає загальнобудинкові потреби на опалення всієї будівлі/будинку, оскільки це входить до загального обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення.
Власники приміщень з індивідуальним опаленням не звільняються від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку.
Матеріалами справи підтверджено та відповідачем не спростовано, що позивач виконав свої обов`язки відповідно до договору, а саме, надав відповідачам послуги з постачання теплової енергії у період з 01 березня 2024 року по 31 травня 2025 року. 
Ураховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачами зобов`язань щодо оплати отриманих послуг з постачання теплової енергії та абонентського обслуговування за період з 01.03.2024 до 31.05.2025, суд першої інстанції вважає правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо солідарного стягнення з відповідачів 20493,72 грн заборгованості. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 12.11.2025, яким задоволено позові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 20 493,72 грн. заборгованості за послугу з постачання теплової енергії за період надання такої, а саме: з 01.03.2024 року по 31.05.2025 рік а також стягнуто у дольовому прядку сплачений позивачем судовий збір. Ухвалити постанову, якою апеляційну скаргу задовольнити та відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі. 
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного. 
Належний відповідачам об`єкт нерухомості обладнаний індивідуальним опаленням, нежитлове вбудоване приміщення відключене від мереж централізованої системи теплопостачання. Крім того, у під`їздах багатоквартирного будинку відсутні опалювальні прилади, у зв?язку з чим відсутній обов?язок сплачувати послуги, які відповідачами не отримувались, оскільки теплопостачання позивачем фактично не надавалося. Факт відсутності опалювальних приладів підтверджено документами, які наявні в матеріалах справи. 

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу
Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив, проте, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України).

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2025, справу № 920/1061/23 (920/1280/25) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Сумської області від 12.11.2025 передано колегії суддів у складі: головуючий суддя - Станік С.Р., судді - Сотніков С.В., Остапенко О.М. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.12.2025 витребувано у Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/1061/23 (920/1280/25). 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2025: 
- відкрито апеляційне провадження у справі № 920/1061/23 (920/1280/25) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Сумської області від 12.11.2025 (у вказаній ухвалі допушено описку в частині вірної дати оскаржуваного рішення - 12.11.2025, яка відповідно, виправляється у даній постанові); 
- розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Сумської області від 04.12.2025 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; 
- встановлено учасникам справи процесуальні строки на подання відзивів, заяв та клопотань.
Згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Частиною шостою статті 252 ГПК України встановлено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:
1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Враховуючи, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність обумовлених процесуальним законом підстав щодо розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша); кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частина друга).
Відповідно до статті 64 Конституції України, права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.
Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав в умовах існуючого воєнного стану, застосувавши ст. ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3, 64 Конституції України та ст. 2,11 ГПК України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 15.10.2006 ТОВ "ШП "Харківенергоремонт" забезпечує тепловою енергією на опалення підприємства, установи, організації та населення м. Шостки і визнане надавачем послуг з теплопостачання (постачання теплової енергії) згідно з рішенням Виконавчого комітету Шосткинської міської ради № 226 від 28.07.2006.
Предметом господарської діяльності позивача є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення, підприємств, установ та організації міста Шостка. Тому позивач є виконавцем комунальної послуги в значенні Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VІІ.
Позивач в опалювальні періоди 2021-2022, 2022-2023, 2023-2024, 2025 роки надавало послугу з постачання теплової енергії, утому числі для багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 в місті Шостка.
Відповідно до наказів позивача «Щодо перерахунку вартості теплової енергії» № 86 від 26.03.2024, № 223 від 30.10.2024, № 257 від 27.11.2024, № 281 від 20.12.2024, № 18 від 21.01.2025, № 38 від 20.02.2025, № 69 від 24.03.2025, № 92 від 17.04.2025, здійснювались відповідні перерахунки вартості теплової енергії та послуги з постачання теплової енергії для категорії «інші споживачі», з урахуванням відповідного коефіцієнту.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно співвласниками в рівних частках нежитлового вбудованого приміщення, обладнаного системою індивідуального опалення, загальною площею 158,2 кв.м, є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .
Також, позивачем до матеріалів справи надано: 
- показники теплового лічильника будинку; 
- показники приладу комерційного обліку теплової енергії будинку; 
- Розрахунки заборгованості за використану теплову енергію за спірний період з 01.03.2024 по 31.05.2025, сформовані відповідно до розділу ІІІ Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" від 22.06.2017 р. № 2119-VIII, Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315 (далі - Методика розподілу), в яких містяться відомості стосовно показників, на підставі яких позивачем розрахована заборгованість відповідачів, зокрема опалювальна площа приміщення та частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі (Qопбуд). 
Позивач у позові зазначав, що ним було надано послугу з постачання теплової енергії відповідачам за період з 01.03.2024 по 31.05.2025 включно, що підтверджується розрахунками заборгованості за використану теплову енергію за вказаний період, актами приймання теплоносія та актами перевірки роботи системи опалення, засвідчені підписами представників позивача та управителя багатоквартирного будинку, показаннями теплового лічильника, на загальну суму 20 493,72 грн., проте, відповідачами в свою чергу не було сплачено вартість наданої послуги з постачання теплової енергії за вказаний вище період, що стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду. 
Також, відповідачами разом з відзивом на позов надано: 
- Акт прийняття передачі майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 у власність, підписаний 11.07.2003, за якими покупець майна ( ОСОБА_3 ) прийняв у власність відповідне майно; 
- заява ОСОБА_3 від 13.10.2003 директору ЖЕО-2, в якій він просив розглянути можливість встановлення автономного опалення в нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , яке належало йому на той час на праві власності; 
- виписку з рішення виконавчого комітету Шосткінської міської ради від 31.10.2023 № 306, згідно якої надано дозвіл гр. ОСОБА_3 на улаштування автономного опалення з відключенням квартирної системи опалення від будинкового теплопостачання в нежитловому приміщенні в буд. АДРЕСА_2 ; 
- заява ОСОБА_3. від 13.10.2003 начальнику Шосткінського УЕГХ про видачу висновку щодо можливості встановлення котла в нежитловому приміщенні в буд. АДРЕСА_2 ; 
- акт від 20.12.2006 державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об?єкта: реконструкція нежитлових приміщень під магазин продовольчих товарів по АДРЕСА_2 ; 
- Акт від 05.01.2015 обстеження опалювального об?єкта від 05.01.2015, складений за участю контролерів ТОВ Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" та ОСОБА_1 , згідно якого встановлено факт демонтажу опалювальних приладів, встановлено автономну систему опалення на базі газового котла; 
- Довідка ТОВ «Жилкомсервіс» (виконавець послуг з управління багатоквартирним будинком) від 15.09.2025, згідно якої централізоване опалення місць загального користування у під?їзді № 1 та № 4 житлового будинку № АДРЕСА_2 - відсутнє у зв?язку з тим, що відсутні опалювальні прилади у під?їзді; 
- Довідка ТОВ «Жилкомсервіс» (виконавець послуг з управління багатоквартирним будинком) від 12.09.2005, згідно якої централізоване опалення місць загального користування у під?їзді № 2 та № 3 житлового будинку № АДРЕСА_2 - відсутнє у зв?язку з тим, що відсутні опалювальні прилади у під?їзді;
- довідка Управління Житлово-комунального господарства від 22.07.2024 № 374, згідно якої повідомлено, що внаслідок проведеного спеціалістом управління обстеження будинку № АДРЕСА_2, виявлено окремий вхід до магазину, який не має доступу та не межує з місцями загального користування; доступ до тепломереж центрального опалення відсутній. 

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Згідно ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, спори стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
Для виконання вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Водночас, 17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Відповідно до п. 6, 13 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживачем житлово-комунальних послуг є індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна, на відповідній правовій підставі, і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб.
Таким чином, відповідач є індивідуальним споживачем в розумінні Закону.
Надання житлово-комунальних послуг (до якої належить послуга з постачання теплової енергії) здійснюються виключно на договірних засадах.
Частиною 1 ст. 14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, зокрема 1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно; 2) колективний договір; 3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, за кожним видом комунальних послуг.
Положеннями ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено відповідні виключення з моделі правовідносин між споживачем та виконавцем комунальних послуг, а саме, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Статтями 633, 634 Цивільного кодексу України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться, а договором приєднання, в свою чергу, є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому і друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 5, 6 ст. 633 Цивільного кодексу України , актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.
Так п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону, у системному зв`язку з наведеними вище положеннями ЦК України, встановлено, що договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.
Згідно з п. 3 розділу VI Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги", договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.
Згідно з ч.7 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022 внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 "Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії" (далі - Правила), якою затверджено Типові договори про надання послуг з постачання теплової енергії за відповідними моделями договірних відносин.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", публічні договори приєднання вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, і що перевірено судом апеляційної інстанції, текст публічного договору приєднання про надання послуги з постачання теплової енергії було розміщено на офіційному вебсайті ТОВ "ШП "Харківенергоремонт" http://shkhaer.coni.ua/spogyvacham/publісітпii-dogovir-priednannya.ht.inl 01.10.2021 та на офіційному вебсайті Шосткинської міської ради - shostka-rada.gov.ua.
Тобто, договір є укладеним за умови відсутності рішень співвласників багатоквартирного будинку про обрання моделі договірних відносин будинку одразу після спливу 30 днів з моменту його опублікування та факту приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) - вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги ( п. 4 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджено постановою КМУ № 1022 від 08.09.2021).
Як встановив суд апеляційної інстанції, на адресу позивача у встановлений Законом порядок та строк не надходило жодних рішень співвласників багатоквартирного будинку про обрання моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги, а отже, типові договори з індивідуальними споживачами про надання послуги з постачання теплової енергії вважаються укладеними з відповідною категорією споживачів з 01.11.2021.
Учасниками спору не заперечувалось, що належне відповідачам приміщення відключене від системи централізованого опалення будинку, що також підтверджується наявними у справі доказами.
Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі з договорів та інших правочинів.
За загальним правилом, встановленим статтею 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Водночас статтею 634 Цивільного кодексу України передбачено договір приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Зокрема, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами (стаття 714 Цивільного кодексу України).
Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, врегульовано Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг, зокрема, постачання теплової енергії (стаття 2). Постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019 на підставі Закону України "Про житлово-комунальні послуги" затверджено Правила, які підлягають застосуванню з урахуванням змін і доповнень у відповідній редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до положень статті 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина 1). Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (частина 2).
Частиною 5 статті 13 зазначеного Закону передбачено, що в разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін / тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.
За вимогами частини 3 статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якість комунальної послуги повинна відповідати вимогам, встановленим цим Законом, іншими актами законодавства та договором. Обов`язок забезпечення відповідності якості комунальної послуги встановленим вимогам покладається на виконавця такої послуги.
Положення наведеної норми кореспондуються з частиною 2 статті 21 зазначеного Закону, згідно з якою виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації.
Виконавець комунальної послуги або управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний самостійно здійснити перерахунок вартості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком за весь період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості, а також сплатити споживачу неустойку (штраф, пеню) у порядку та розмірі, визначених законодавством або договором (частина 2 статті 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
Розділом VIII Методики розподілу встановлено вимоги, зокрема, щодо забезпечення нормативної температури повітря в опалюваному приміщенні та передбачено зменшення розподіленого обсягу теплової енергії для приміщень, не оснащених приладами розподільного обліку теплової енергії, у разі наявності обґрунтованих претензій щодо якості наданої послуги у зв`язку з недоліками, які виникли не з вини чи не завдяки зловживанню власника приміщення.
Водночас обов`язок щодо забезпечення готовності до надання комунальних послуг внутрішньобудинкових систем, що знаходяться в житловому будинку (у тому числі багатоквартирному) і призначені для надання комунальних послуг, покладається на власника такого будинку (співвласників багатоквартирного будинку), якщо цей обов`язок не покладено ним (ними) на управителя чи іншу особу відповідно до закону або договору (частина 4 статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
Відповідно до пункту 15 Правил обслуговування внутрішньобудинкових систем, теплопостачання здійснюється відповідно до Порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Мінрегіону №219 від 15.08.2018 (далі - Порядок). Виконавець здійснює обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за умови укладення із споживачем індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем.
Обслуговування систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води в межах житлового (нежитлового) приміщення від точки приєднання здійснюється його власником (співвласниками) (пункт 5 Порядку).
Зокрема, споживач зобов`язаний забезпечити своєчасну підготовку об`єктів, що перебувають у його власності (користуванні), до експлуатації в осінньо-зимовий період; своєчасно вживати заходів для усунення пов`язаних з отриманням послуги виявлених неполадок, що виникли з його вини (пункт 44 Правил).
Виконавець комунальної послуги не несе відповідальності за її ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості, якщо доведе, що в точці обліку такої послуги (в разі укладення індивідуального договору - на межі внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку та інженерно-технічних систем приміщення споживача) її якість відповідала вимогам, встановленим цим Законом, іншими актами законодавства і договором (частина 3 статті 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
Згідно з пунктом 7 Правил, визначення кількості та якості послуги здійснюється відповідно до умов договору, за показаннями вузла комерційного обліку теплової енергії та іншими засобами вимірювальної техніки - для колективного договору, договору з колективним споживачем, договору з власником (користувачем) будівлі, індивідуального договору (підпункт 1); з урахуванням показань вузла (вузлів) розподільного обліку / приладів-розподілювачів теплової енергії (у разі їх наявності) або дотриманням нормативної температури повітря у приміщеннях (для приміщень, не оснащених вузлами розподільного обліку/приладами-розподілювачами теплової енергії) - для індивідуального договору з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем (підпункт 2).
У багатоквартирних будинках, у яких на день набрання чинності Законом України "Про житлово-комунальні послуги" не менш як половина квартир та нежитлових приміщень була відокремлена (відключена) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води, власники квартир та нежитлових приміщень, приєднаних до таких мереж, не зобов`язані, але мають право в установленому Мінрегіоном порядку відокремити (відключити) від них свою квартиру чи нежитлове приміщення та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні.
Відокремлення (відключення) квартир та нежитлових приміщень від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води без дотримання встановленого Мінрегіоном порядку не допускається. 
У підпункті 12 пункту 42 Правил також закріплено право споживача відключитися від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого наказом Мінрегіону №169 від 26.07.2019.
Відповідно до положень пункту 14 Правил, відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) здійснюється за рішенням співвласників багатоквартирного будинку у порядку, встановленому Мінрегіоном. Рішенням зборів співвласників багатоквартирного будинку визначається система подальшого забезпечення такого будинку теплопостачанням з дотриманням вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Рішення співвласників багатоквартирного будинку приймається відповідно до вимог Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".
Водночас відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу. Положення наведеної норми також кореспондуються з пунктом 38, підпунктом 12 пункту 42, підпунктом 13 пункту 45 Правил. 
Плата за послугу розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства (пункт 31 Правил).
Комерційний облік комунальних послуг з постачання, зокрема, теплової енергії здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Розподіл обсягів спожитих у будівлі послуг з постачання теплової енергії, гарячої та холодної води між споживачами здійснюється відповідно до законодавства (частина 1 статті 17 зазначеного Закону).
Розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку / приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу (пункт 24 Правил).
За змістом зазначеного пункту Правил, зокрема, обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється в порядку, встановленому статтею 10 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", між споживачами, у тому числі тими, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.
Водночас, якщо проектом на будівлю/будинок було передбачено встановлення приладів опалення у місцях загального користування та допоміжних приміщеннях, але вони були демонтовані, то для забезпечення нормативної температури у цих приміщеннях такі прилади опалення повинні бути відновлені виконавцем послуг з управління багатоквартирним будинком. Подібні за змістом положення також закріплено у пунктах 11, 12 Методики розподілу.
Визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі / будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення врегульовано розділом IV Методики розподілу згідно з наведеними в ній формулами, які застосовуються залежно від конкретних обставин, зокрема, наявності / відсутності проекту на будівлю / будинок, результатів енергоаудиту, даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах тощо.
Зокрема, в разі відсутності проекту на будівлю / будинок та результатів енергоаудиту, для визначення обсягу теплової енергії, витраченого на загальнобудинкові потреби опалення, враховується загальна площа місць загального користування та допоміжних приміщень незалежно від наявності опалювальних приладів. У разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ місць загального користування та допоміжних приміщень тощо, зазначений обсяг теплової енергії може бути визначений спрощено: як відповідна частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі / будинку, розмір якої залежить від поверховості будівлі / будинку. Визначений таким чином обсяг теплоенергії повинен бути додатково скорегований з урахуванням площі приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі / будинку (пункти 7, 8, 9 розділу IV Методики розподілу). 
Отже, у правовідносинах щодо відшкодування власником квартири (приміщення), відключеної від системи централізованого опалення, частини обсягу теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби опалення, відсутність проєктної документації на будинок або окремих відомостей щодо площ місць загального користування сама по собі не виключає застосування передбаченого Методикою розподілу способу визначення відповідного обсягу теплової енергії, зокрема спрощеного способу, якщо для цього наявні передбачені Методикою розподілу умови. Водночас правильність застосування такого способу та використаних у розрахунку показників підлягає перевірці судом з урахуванням усіх наданих сторонами доказів і стандарту доказування, визначеного процесуальним законом.
Як підтверджується наявними матеріалами справи, належне відповідачам нежиле приміщення є частиною Будинку, співвласники якого не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги з теплопостачання, тому індивідуальний договір про надання зазначеної комунальної послуги між відповідачем і позивачем є укладеним з 01.11.2021 у силу вимог частини 5 статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". 
Належне відповідачам нежиле приміщення відключено від системи централізованого опалення будинку, що відбулось зокрема, згідно рішення виконавчого комітету Шосткінської міської ради від 31.10.2023 № 306, згідно якої надано дозвіл гр. ОСОБА_3 (колишньому власнику) на улаштування автономного опалення з відключенням квартирної системи опалення від будинкового теплопостачання в нежитловому приміщенні в буд. АДРЕСА_2 , а також Актом від 05.01.2015 обстеження опалювального об?єкта, складеного за участю контролерів ТОВ Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" та ОСОБА_1 , встановлено факт демонтажу опалювальних приладів, встановлено автономну систему опалення на базі газового котла.
При цьому, спірна заборгованість нарахована позивачем саме за теплову енергію, яка була спожита в місцях загального користування і допоміжних приміщеннях, а також для функціонування внутрішньобудинкових систем. Водночас обов`язок власника квартири, відокремленої від мереж централізованого теплопостачання, відшкодовувати витрати за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення чітко і послідовно закріплено в низці положень Правил і Методики розподілу. В свою чергу, правильність застосування такого способу та використаних у розрахунку показників підлягає перевірці судом з урахуванням усіх наданих сторонами доказів і стандарту доказування, визначеного процесуальним законом.
Відповідно до п. 14 Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії (затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019), відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку.
Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315 (далі - Методика №315) встановлено порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг.
Пунктом 8 розділу IV Методики №315 визначено, що у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення (Qз.б.п.оп.проект), може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку (Qопбуд): для 1-5 поверхової будівлі/будинку - 25 %; для 6-10 поверхової будівлі/будинку - 20 %; для будівлі/будинку вище 10 поверхів - 15 %; для будівель/будинків комбінованої поверховості - відсоток, визначений як середнє арифметичне значення вищевказаних відсотків в залежності від поверховості частин будівлі/будинку.
Пунктом 9 розділу IV Методики №315 встановлено, що визначений розрахунково, спрощено або відповідно до проекту обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку (Qз.б.поп.проект), повинен бути додатково скорегований із застосуванням коефіцієнту zвідкл, що враховує площу приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі/будинку. Обсяг споживання теплової енергії на загальнобудинкові потреби (Qопз.б.п) опалення визначається за формулою: (25) Qопз.б.п = zвідкл * Qз.б.поп.проект, Гкал, де Qз.б.поп.проект - визначений розрахунково, спрощено або відповідно до проекту обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, Гкал; zвідкл - коефіцієнт, що враховує площу приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі/будинку.
Згідно пункту 10 розділу IV Методики №315 для МЗК та допоміжних приміщень не здійснюються донарахування обсягів спожитої теплової енергії, які стосуються претензій щодо кількості та/або якості наданих послуг, споживання обсягу менше мінімальної частки середнього питомого споживання.
У пункті 11 розділу IV Методики №315 визначено, що якщо проектом на будівлю/будинок було передбачено встановлення приладів опалення у МЗК та допоміжних приміщеннях, але вони були демонтовані, то для забезпечення нормативної температури у цих приміщеннях такі прилади опалення повинні бути відновлені виконавцем послуг з управління багатоквартирним будинком.
Обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень (пункт 12 розділу IV Методики №315).
В свою чергу, згідно Довідки ТОВ «Жилкомсервіс» (виконавець послуг з управління багатоквартирним будинком) від 15.09.2025, централізоване опалення місць загального користування у під?їзді № 1 та № 4 житлового будинку № АДРЕСА_2 - відсутнє у зв?язку з тим, що відсутні опалювальні прилади у під?їзді, а згідно Довідки ТОВ «Жилкомсервіс» (виконавець послуг з управління багатоквартирним будинком) від 12.09.2005, централізоване опалення місць загального користування у під?їзді № 2 та № 3 житлового будинку № АДРЕСА_2 - відсутнє у зв?язку з тим, що відсутні опалювальні прилади у під?їзді. 
Згідно поданих позивачем розрахунків, він здійснює нарахування відповідних показників на всю опалювальну площу Будинку (3 394,200), "загальнобудинкові потреби (25%) урахуванням коефіцієнту Zвідкл - 1,38716 (п.8,9 р.IVМетодики)" та використовує отриману кількість теплової енергії для розрахунку заборгованості відповідачів. Проте, як зазначалось вище, згідно Довідки ТОВ «Жилкомсервіс» (виконавець послуг з управління багатоквартирним будинком) від 15.09.2025, централізоване опалення місць загального користування у під?їзді № 1 та № 4 житлового будинку № АДРЕСА_2 - відсутнє у зв?язку з тим, що відсутні опалювальні прилади у під?їзді, а згідно Довідки ТОВ «Жилкомсервіс» (виконавець послуг з управління багатоквартирним будинком) від 12.09.2005, централізоване опалення місць загального користування у під?їзді № 2 та № 3 житлового будинку № АДРЕСА_2 - відсутнє у зв?язку з тим, що відсутні опалювальні прилади у під?їзді.
17.10.2019 набув чинності Закон України №132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. 
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") Європейський Суд наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно частини статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Враховуючи правову природу договору послуг, до предмету доказування входить факт надання виконавцем замовнику відповідної послуги, оскільки у разі ненадання послуги визначеної якості у замовника не виникає обов`язку з її оплати.
Тобто, у споживачів виникає обов`язок з оплати лише в тому випадку, якщо вони фактично одержали від постачальника житлово-комунальних послуг послугу належної якості.
Відповідний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі № 916/2267/17.
Матеріалами справи повністю підтверджено факт відсутності приладів опалення в місцях загального користування у вказаному будинку.
В свою чергу, в матеріалах справи відсутні докази щодо технічних характеристик будинку (зокрема щодо кількості поверхів, наявності чи відсутності вертикальних стояків системи централізованого опалення будинку саме у місцях загального користування тощо), що не було враховано судом першої інстанції, а тому наведений позивачем розрахунок заявленої до стягнення з відповідачів солідарно заборгованості в розмірі 20 493,72 грн. за період з 01.03.2024 по 31.05.2025 - є недоведеним в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, і не є підставою для висновку щодо обгрунтованості заявленої до солідарного стягнення з відповідачів спірної суми.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено факт надання відповідачам за спірний період послуг належної якості з постачання теплової енергії у заявленому обсязі на заявлену суму, що виключає наявність у них солідарного обов?язку по сплаті спірної суми у заявлений період. 
Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що розрахунок позивача є недоведеним та не обґрунтованим, оскільки надані позивачем Акти перевірки роботи системи опалення після подачі теплоносія не підтверджують того, що в місцях загального користування в заявлений період працювала система опалення і цими актами не підтверджується площа опалюваних місць загального користування, і розташування у них приладів опалення, які як зазначено вище, були демонтовані у під?їздах відповідного будинку.
Разом з тим, згідно з частиною 2 статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації.
Виконавець комунальної послуги або управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний самостійно здійснити перерахунок вартості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком за весь період їх ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості, а також сплатити споживачу неустойку (штраф, пеню) у порядку та розмірі, визначених законодавством або договором (частина 2 статті 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").
Крім того, розділом VIII Методики розподілу встановлено вимоги, зокрема, щодо забезпечення нормативної температури повітря в опалюваному приміщенні та передбачено зменшення розподіленого обсягу теплової енергії для приміщень, не оснащених приладами розподільного обліку теплової енергії, у разі наявності обґрунтованих претензій щодо якості наданої послуги у зв`язку з недоліками, які виникли не з вини чи не завдяки зловживанню власника приміщення.
На необхідність з`ясовувати вказані обставини і обов`язок, зокрема позивача, доводити їх наявність належними і допустимими доказами, неодноразово вказував Верховний суд, а саме, у справах № 920/1061/23 (920/518/24) і № 920/1061/23 (920/518/24), за подібних правовідносин, скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення зі споживача боргу за опалення місць загального користування і направляючи справи на новий розгляд. 
Місцевий господарський суд залишив поза увагою, що частиною 3 статті 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" покладено обов`язок доказування того, що якість послуги відповідала вимогам, встановленим законодавством і договором, у точці обліку такої послуги, саме на виконавця відповідної послуги.
З огляду на викладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності та врахувавши наведені норми законодавства, Північний апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення Господарського суду Сумської області від 12.11.2025 прийняте з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, отже, відповідно до положень частини 1 статті 277 ГПК України, підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову повністю, тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задовольняється повністю. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги та заяви
Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.
Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.
Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, найшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, рішення Господарського суду Сумської області від 12.11.2025 прийняте з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, отже, відповідно до положень частини 1 статті 277 ГПК України, підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову повністю, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задовольняється повністю. 

Щодо судового збору 
Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України та покладається: на позивача - за подачу позову, а з позивача на користь скаржника підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги. 

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України та ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд,-
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Сумської області від 12.11.2025 у справі №920/1061/23 (920/1280/25) - задовольнити.
2. Рішення Господарського суду Сумської області від 12.11.2025 у справі №920/1061/23 (920/1280/25) - скасувати.
3. Ухвалити нове рішення. 
4. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення 20493 грн 72 коп. - відмовити повністю. 
5. Судовий збір за подачу позову залишити за позивачем. 
6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шосткинське підприємство "Харківенергоремонт" (41100, Сумська область, м. Шостка, вул. Каденюка Леоніда, 1, код ЄДРПОУ 34113412) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 3 633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн. 00 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги. 
7. Матеріали справи №920/1061/23(920/1280/25) повернути до Господарського суду Сумської області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.  

Головуючий суддя С.Р. Станік 

Судді С.В. Сотніков

О.М. Остапенко