ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 липня 2026 року м. Житомир справа № 240/16596/26
категорія 106020200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) із позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), у якому просить:
визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо проведення службового розслідування за фактом нібито самовільного залишення місця бою ПВ "АЛМАЗ" молодшим сержантом ОСОБА_1 , а також визнати необґрунтованими і такими, що не відповідають фактичним обставинам, висновки Акта службового розслідування від 06.07.2025 вхід. №20010;
визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 06.07.2025 №1401 «Про результати службового розслідування за фактом залишення ПВ "АЛМАЗ" молодшим сержантом ОСОБА_1 , сержантом ОСОБА_2 та солдатом ОСОБА_3 » в частині щодо ОСОБА_1 ;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію за липень 2025 року та додаткову винагороду за червень 2025 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.07.2025 №1401 його притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення "попередження про неповну службову відповідність", а також позбавлено премії за липень 2025 року та додаткової винагороди за червень 2025 року. Проте з оскаржуваними актом службового розслідування та наказом його не ознайомлювали, про їх існування йому стало відомо з відповіді, отриманої на адвокатський запит. Вважає висновки акту необґрунтованими, а наказ - протиправним і таким, що підлягає скасуванню в частині, що його стосується. Вказує, що ним, сержантом ОСОБА_2 та солдатом ОСОБА_3 було залишено ПВ "Алмаз" після надання дозволу головним сержантом ОСОБА_4 на переміщення на ПВ "Мейсон" у зв`язку з тим, що їх позиція була знищена на 90%, відсутня запасна точка відходу, відрізана логістика та існувала загроза захоплення ПВ "Алмаз" противником. Проте переміститися на ПВ "Мейсон" вони також не змогли через її знищення та постійні обстріли та скиди, тому відійшли в населений пункт Рай-Олександрівка, Донецької області, де тимчасово розташувалася 1 мотопіхотна рота мотопіхотного батальйону в/ч НОМЕР_1 і де їм була надана перша медична допомога. Наголошує, що їх дії були спрямовані на збереження власного життя та життя особового складу та не потягли жодних негативних наслідків, про що також зазначено у письмових поясненнях. Проте у ході службового розслідування не встановлювалися обставини щодо тяжкості наслідків від залишення ними ПВ "Алмаз", а також те, що її залишення зберегло особовий склад у повному обсязі; не з`ясовувалося рівня знищення ПВ "Алмаз" та чи мала змогу група військовослужбовців продовжувати самостійно утримувати ПВ "Алмаз" після її знищення без укриття, медичної допомоги та без втрат особового складу. Також не було встановлено обставин неможливості переміщення на ПВ "Мейсон" через її знищення, а також не взято до уваги, що головний сержант ОСОБА_4 (безпосередній командир позивача) надав дозвіл на залишення ПВ "Алмаз".
Наголошує, що умислу на самовільне залишення поля бою, а саме ПВ "Алмаз", у нього не було, вибуття з позиції відбулося за погодженням з головним сержантом та було зумовлене виключно об`єктивними обставинами - знищенням на 90% позиції, що унеможливлювало її подальше утримання та виконання бойового завдання в існуючих умовах, жодних негативних наслідків від залишення цієї позиції встановлено не було, що свідчить про відсутність складу правопорушеннях у його діях. Вважає, що відповідачем не вжито усіх необхідних заходів для всебічного, повного і об`єктивного розслідування обставин, що стали підставою проведення службового розслідування, висновки, викладені в акті від 06.07.2025, не ґрунтуються на з`ясуванні всіх обставин. 
Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позову заперечив. Вважає, що матеріалами службового розслідування доведено факт залишення ПВ «Алмаз» молодшим сержантом ОСОБА_1 , що підтверджується: доповіддю командира мотопіхотного батальйону в/ч НОМЕР_1 ; рапортом командира мотопіхотного батальйону в/ч НОМЕР_1 від 27.06.2025; витягом із Журналу бойових дій мотопіхотного батальйону в/ч НОМЕР_1 за 26 червня 2025 року; письмовим поясненням мол. сержанта ОСОБА_1 від 29.06.2025; письмовими поясненнями військовослужбовців ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
За результатами розгляду акта службового розслідування командиром в/ч НОМЕР_1 06.07.2025 було видано наказ № 1401 «Про результати службового розслідування за фактом залишення ПВ "Алмаз" молодшим сержантом ОСОБА_1 , сержантом ОСОБА_2 та солдатом ОСОБА_3 », яким молодшого сержанта ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді «попередження про неповну службову відповідність», і наказано командиру мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 встановленим порядком подати рапорт про позбавлення мол. сержанта ОСОБА_1 премії за липень 2025 року та додаткової винагороди за червень 2025 року. Вказані стягнення правомірно накладені на позивача відповідно до п. 5 розділу ХVІ Порядку №260.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 05.05.2026 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження та призначене судове засідання на 19.05.2026.
Судове засідання, призначене на 19.05.2026, не відбулося у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги на території Житомирської області. Судове засідання відкладено на 02.06.2026.
У судовому засіданні 02.06.2026 представник позивача заявив клопотання про відкладення судового засідання для підготовки відповіді на відзив, у зв`язку з чим засідання відкладено на 16.06.2026.
Судове засідання, призначене на 16.06.2026, не відбулося у зв`язку з клопотанням представника позивача про відкладення розгляду справи. Судове засідання відкладено на 30.06.2026.
У судове засідання 30.06.2026 представник відповідача не з`явився, представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, та просив позов повністю задовольнити. 
Зокрема представник позивача зазначив, що факт самовільного залишення місця служби щодо позивача жодним чином не доведений, відхід із позиції був узгоджений з безпосереднім командиром та здійснений виключно з метою збереження життя і здоров`я позивача та інших військовослужбовців, а також об`єктивною неможливістю продовжувати ведення бойових дій на зруйнованій позиції. Позивач, не дивлячись на неодноразові поранення та контузію, на даний час продовжує проходити військову службу та перебуває на позиціях, зв`язку з ним немає. Має нагороди, у тому числі нагороджений Золотим хрестом уже після подій, які стали підставою для службового розслідування від 06.07.2025. Також представник позивача не заперечував проти подальшого розгляду справи у письмовому провадження.
Після з`ясування позиції представника позивача суд протокольною ухвалою, без виходу до нарадчої кімнати, ухвалив перейти до подальшого розгляду справи у письмовому провадженні.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у письмовому провадженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив таке.
Молодший сержант ОСОБА_1 перебуває на посаді командира 1 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 .
27.06.2025 командиром в/ч НОМЕР_1 на підставі рапорту майора ОСОБА_6 , командира мотопіхотного батальйону в/ч НОМЕР_1 від 27.06.2025, вхідний №19031, видано наказ №2682 "Про призначення службового розслідування за фактом залишення ПВ "Алмаз" молодшим сержантом ОСОБА_1 , сержантом ОСОБА_2 та солдатом ОСОБА_3 ".
На підставі вказаного наказу було проведено службове розслідування, про що 06.07.2025 складено відповідний акт.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.07.2025 № 1401 "Про результати службового розслідування за фактом залишення ПВ "Алмаз" молодшим сержантом ОСОБА_1 , сержантом ОСОБА_2 та солдатом ОСОБА_3 ", яким молодшого сержанта ОСОБА_1 за порушення вимог ст.ст. 11, 12, 14, 16, 49, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді «попередження про неповну службову відповідність», передбачене пунктом «г» ст. 48 Дисциплінарного статуту ЗС України. Пунктом 7.1 цього наказу - командиру мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 встановленим порядком подати рапорт про позбавлення мол. сержанта ОСОБА_1 премії за липень 2025 року та додаткової винагороди за червень 2025 року.
Позивач, вважаючи дії відповідача щодо проведення службового розслідування протиправними, висновки акта службового розслідування від 06.07.2025 такими, що не відповідають фактичним обставинам, а вказаний вище наказ в частині застосування дисциплінарного стягнення до нього та позбавлення премії і додаткової винагороди протиправним і таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.
Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону № 2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок № 608).
Згідно з абз. 4 пункту 2 розділу I Порядку № 608 службове розслідування - це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку № 608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку № 608 встановлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Пунктами 13, 14 розділу ІІІ Порядку № 608 передбачено, що службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців. До строку службового розслідування не зараховується час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці, на лікуванні або час відсутності з інших документально підтверджених поважних причин. Перенесення строків проведення службового розслідування здійснюється за відповідним наказом посадової особи, яка призначила службове розслідування.
Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.
Відповідно до пунктів 1, 3 розділу ІV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.
Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
Як вбачається з пункту 1 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Відповідно до пункту 3 розділу V Порядку № 608, в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
Згідно з вимогами пункту 6 розділу V Порядку № 608 після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Пунктом 1 розділу VІ Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Відповідно до вимог пункту 2 розділу VІ Порядку № 608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.
Одночасно суд вважає за доцільне зазначити, що проведення службового розслідування не є обов`язковою передумовою для притягнення військовослужбовця навіть до дисциплінарної відповідальності. Призначення службового розслідування є правом, а не обов`язком особи, яка ухвалює рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.
Вказана позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 13.06.2024 по справі №420/9472/23.
Відповідно до частини другої статті 3 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV (далі - Статут), порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 9 Статуту визначено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців, зокрема, такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
В силу статті 16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідальність військовослужбовців закріплюється статтями 26, 27 Статуту, відповідно до яких військовослужбовці, залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини, несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).
Відповідно до ст.1 Дисциплінарного статуту ЗСУ, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Згідно із ст.3 Дисциплінарного статуту ЗСУ, військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.
Стаття 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначає, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.07.2025 № 1401 "Про результати службового розслідування за фактом залишення ПВ "Алмаз" молодшим сержантом ОСОБА_1 , сержантом ОСОБА_2 та солдатом ОСОБА_3 ", яким молодшого сержанта ОСОБА_1 за порушення вимог ст.ст. 11, 12, 14, 16, 49, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді «попередження про неповну службову відповідність», передбачене пунктом «г» ст. 48 Дисциплінарного статуту ЗС України. Пунктом 7.1 цього наказу - командиру мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 встановленим порядком подати рапорт про позбавлення мол. сержанта ОСОБА_1 премії за липень 2025 року та додаткової винагороди за червень 2025 року.
З акту службового розслідування від 06.07.2025, проведеного на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 27.06.2025 №2682 "Про призначення службового розслідування за фактом залишення ПВ "Алмаз" молодшим сержантом ОСОБА_1 , сержантом ОСОБА_2 та солдатом ОСОБА_3 ", виданого на підставі рапорту майора ОСОБА_6 , командира мотопіхотного батальйону в/ч НОМЕР_1 від 27.06.2025, вхідний №19031, вбачається, що група військовослужбовців 1 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 самовільно, без наказу командира залишили поле бою в районі виконання бойових завдань за призначенням, а саме ВОП 30411 "Житомир" РОП 30410 " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що розташована поблизу населеного пункту Васюківка Донецької області, безпосередньо на лінії зіткнення з противником, з закріпленою за ними зброєю.
Вказані військовослужбовці прибули в район тимчасового розташування 1 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , розташованого в населеному пункті Рай-Олександрівка Донецької області після самовільного залишення поля бою в районі виконання бойових завдань ПВ "Алмаз" та здали закріплену за ними зброю в кімнату зберігання зброї під охорону.
Позивач ОСОБА_1 надав пояснення, за змістом яких стало відомо, що 26.06.2025 він не зміг зв`язатися з командиром засобами зв`язку, тому без дозволу командирів залишив позицію "Алмаз", оскільки від позиції залишилося лише десять відсотків і відсутня запасна точка відходу. Також немає евакуації та медичних працівників і мала кількість особового складу на всю лінію оборони. Відрізана логістика, тощо.
Сержант ОСОБА_2 надав пояснення, з яких стало відомо, що 26.06.2025 він вийшов з позиції "Алмаз" без дозволу командира у зв`язку зі знищенням позиції на 90 (дев`яносто) відсотків без можливості відновлення. З 27.02.2025 по 27.06.2025 отримував неодноразові контузії, але не отримував медичної допомоги, тому що евакуація була неможлива у зв`язку з відсутністю особового складу для заміни та неможливістю заїзду евакуаційного автомобіля якомога ближче до позиції. У зв`язку з цим він прийняв рішення зберегти власне життя та здоров`я та самовільно залишив позицію.
Аналогічні пояснення надав солдат ОСОБА_3 .
З пояснень капітана ОСОБА_5 стало відомо, що 26.06.2025 впродовж всього дня відбувались обстріли по позиції ПВ "Алмаз", про що його повідомив головний сержант ОСОБА_4 . Позиція була знищена на 90 відсотків, про що він доповів командиру батальйону. 26.06.2025, близько 22:00, ОСОБА_4 засобами зв`язку повідомив, що молодший сержант ОСОБА_1 , сержант ОСОБА_2 та солдат ОСОБА_3 виходять з позиції "Алмаз" та відмовляються переміщуватись на сусідню позицію " ОСОБА_7 " у зв`язку з тим, що в неї було пряме влучання і вона знищена. Головний сержант ОСОБА_4 повідомив їм, щоб перемістились на позицію ПВ "Мейсон" тому, що там є укриття, на що отримав відповідь, що вона знищена. 27.06.2025, близько 03:00, молодший сержант ОСОБА_1 , сержант ОСОБА_2 та солдат ОСОБА_3 прибули до тимчасового зосередження підрозділу 1 мотопіхотної роти в населеному пункті Рай-Олександрівка, Донецької області. Військовослужбовцям була надана перша медична допомога.
Аналогічні пояснення надав головний сержант ОСОБА_4 . 
Проаналізувавши вищевказані норми чинного законодавства, які поширюються на спірні правовідносини, а також дослідивши матеріали службового розслідування, що оформлені вище описаним актом, суд дійшов висновку, що відповідач, під час проведення службового розслідування не врахував усіх обставин, які, на думку суду, мають значення при встановленні обставин.
Так, надаючи оцінку зазначеним в акті службового розслідування висновкам, суд зазначає, що в акті є посилання на Витяг з журналу бойових дій 26.06.2025 з 15:44-16-50, згідно якого було здійснено мінометний обстріл по ПВ "Мейсон" внаслідок чого 1 поранений та один загиблий; з 14:46 - 17:00 здійснювався мінометний обстріл по ВОП "Житомир" (18 пострілів) та обстріл зі ствольної артилерії 14 пострілів. Внаслідок чого на ВП "Мейсон" 1-200, 1-300 (критичний) та частково зруйновано ПВ "Алмаз" (о/с без зв`язку, без втрат). 
Разом з тим, службовим розслідуванням не встановлено обставин щодо настання наслідків від залишення військовослужбовцями без втрат особового складу частково зруйнованої ПВ "Алмаз" та не надано оцінки тому факту, що відхід з позиції був направлений на збереження життя і здоров`я особового складу; не з`ясовано, чи мала можливість група військовослужбовців продовжувати самостійно утримувати ПВ "Алмаз", враховуючи її знищення на 90%, перебуваючи там без укриття, медичної допомоги, логістики, тощо, та чи доцільно було їх переміщення на ПВ "Мейсон", враховуючи його перебування під обстрілами та наявності інформації у позивача та інших військовослужбовців про те, що ПВ "Мейсон" також зруйнована. Тобто, службовим розслідуванням не було встановлено причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та вини військовослужбовця конкретно у тих умовах (знищення позиції та неможливість переходу на іншу, також знищену, позицію тощо) та продовження утримувати позицію у тому стані здоров`я, у якому він перебував (враховуючи, що після прибуття в Рай-Олександрівку військовослужбовці зверталися за медичною допомогою, яка їм була надана). 
Суд наголошує, що саме лише відтворення у акті службового розслідування фабули певного правопорушення не є достатнім для того, щоб вважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування поясненнями та документами.
Таким чином, на думку суду, відповідачем при визначенні порушених позивачем норм не дотримано принципу юридичної визначеності.
Юридичну визначеність необхідно розуміти через такі її складові: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права; право особи у своїх діях розраховувати на розумну та передбачувану стабільність існуючого законодавства та можливість передбачати наслідки застосування норм права (законні очікування).
Юридична визначеність передбачає, що законодавець повинен прагнути до чіткості та зрозумілості у викладенні норм права. Кожна особа відповідно до конкретних обставин має орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних правових наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права (абзаци четвертий - шостий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 20 червня 2019 року № 6-р/2019) [2].
Конституційний Суд України виходить із того, що принцип правової визначеності не виключає визнання за органом державної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними. Цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості у особи передбачати дії цих органів (абзац третій підпункту 2.4 пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 1-2/2016).
Крім того, у Рішенні Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 вказано, що юридичну визначеність слід розуміти через такі її складові елементи: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права; право особи у своїх діях розраховувати на розумну та передбачувану стабільність існуючого законодавства та можливість передбачати наслідки застосування норм права (легітимні очікування). Правова визначеність та принцип верховенства права є взаємопов`язаними, оскільки правова визначеність спрямована на чіткість та передбачуваність правового статусу особи, дій органів державної влади, їх посадових та службових осіб, недопущення безпідставного порушення чи обмеження прав і свобод людини і громадянина.
Повертаючись до спірних правовідносин, суд зазначає, що посилання лише на норми статей, які містять загальні визначення, позбавляє позивача можливості зрозуміти, за що саме має нести відповідальність військовослужбовець та як не допустити аналогічних ситуацій у майбутньому.
Крім цього, з акту службового розслідування також є незрозумілим зв`язок із діями (бездіяльністю) позивача, причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення безпосередньо ним чи іншими особами.
З огляду на викладене суд приходить до висновку, до проводячи вказане службове розслідування відповідач діяв всупереч вимог чинного законодавства.
Суд вважає за необхідне наголосити, що підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, склад якого включає суб`єкт, суб`єктивну сторону, об`єкт і об`єктивну сторону.
Для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності необхідно, щоб був зафіксований факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.
Надаючи правову оцінку правильності та обґрунтованості рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, то така повинна фокусуватися насамперед на тому чи прийнято рішення у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України; чи дійсно у діянні особи є склад дисциплінарного порушення; чи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення; чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.
З аналізу ж норм Дисциплінарного статуту вбачається, що в будь-якому випадку вирішальним при накладенні дисциплінарної відповідальності за скоєний військовослужбовцем проступок є характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, ступінь вини, попередня поведінка порушника, а однією із обставин, які потрібно довести, є вина особи в невиконанні або неналежному виконанні покладених на нього обов`язків. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини військовослужбовця, з`ясовуються відповідним командиром самостійно або під час службового розслідування, і повинні бути відображені у відповідному наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності або висновку службового розслідування.
Суд наголошує, що матеріалами справи встановлено, що відхід позивача з ПВ "Алмаз" обумовлений об`єктивною неможливістю залишення на цій позиції у зв`язку із її руйнуванням на 90% (залишення цієї позиції зберегло особовий склад у повному обсязі), перехід на позицію "Мейсон" позивач вважав недоцільним у зв`язку із наявністю інформації про її руйнування, тому, з метою збереження власного життя і здоров`я, він відійшов на місце тимчасового розташування 1 мотопіхотної роти разом із ввіреною йому зброєю, яку здав на склад під охорону, проте вказаним обставинам належної оцінки у акті службового розслідування надано не було.
Тобто, ні у наказі про результати службового розслідування, ні у акті службового розслідування не наведено обґрунтування того, який характер та обставини вчинення позивачем правопорушення та у чому воно безпосередньо полягало; наявності причинного зв`язку між правопорушенням та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; які були допущені ним порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; яка попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Тобто, відповідачем у спірному наказі не обґрунтовано та під час судового розгляду справи не доведено перед судом ступінь вини позивача та обставини вчинення проступку.
Згідно з приписами статей 86, 87 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Проте, суд наголошує, що при застосуванні дисциплінарного стягнення відповідачем не враховано особу позивача, який, починаючи з 19.03.2022 брав безпосередню участь у бойових діях, був поранений, нагороджений медаллю "Захиснику України" та Золотим Хрестом, не має дисциплінарних стягнень.
Наведені обставини вказують на сумлінне виконання позивачем службових обов`язків, оскільки зворотнього відповідачем не доведено.
Отже, як встановлено судом під час розгляду цієї справи, відповідачем не розкрито суті правопорушень, вчинення яких інкримінується саме позивачу, невиконання (неналежне виконання) ним своїх службових обов`язків, порушення військової дисципліни або громадського порядку тощо.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем під час проведення службового розслідування щодо позивача не дотримано вимог Порядку №608. Висновки, викладені в акті від 06.07.2025 є такими, що зроблені без повного з`ясування усіх обставин, що мають значення для кваліфікації дисциплінарного проступку, а дисциплінарне стягнення обрано без належного обгрунтування виду стягнення та без урахування передбачених законодавством обставин, а тому наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.07.2025 №1401 «Про результати службового розслідування за фактом залишення ПВ "АЛМАЗ" молодшим сержантом ОСОБА_1 , сержантом ОСОБА_2 та солдатом ОСОБА_3 » в частині щодо ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 під час проведення службового розслідування відносно позивача, суд зазначає, що обов`язковою ознакою рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, як предмета адміністративного спору, є прямий (безпосередній) вплив рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на правовий статус фізичної чи юридичної особи, тобто обмеження її прав, свобод, покладення на неї обов`язків. Прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, як правило, є результатом вчинення ряду дій.
З огляду на те, що в правовому регулюванні приймає участь саме рішення суб`єкта владних повноважень, а не окремі дії, вчинені в процесі здійснення владних повноважень, за результатами яких прийнято рішення, ці дії не можуть бути предметом оскарження до адміністративного суду окремо від оскарження рішення. Обставини щодо вчинення цих дій входять до предмету доведення у справі за позовом про скасування рішення суб`єкта владних повноважень, а їх правова оцінка судом на відповідність встановлених законом компетенції суб`єкта владних повноважень та порядку їх вчинення може бути підставою для скасування рішення як протиправного внаслідок вчинення посадовими особами суб`єкта владних повноважень дій не у спосіб та не у порядку, встановлених законом.
Враховуючи вказане, приймаючи до уваги, що судом дано правову оцінку дій відповідача на відповідність встановлених законом компетенції суб`єкта владних повноважень та порядку їх вчинення під час винесення оскаржуваного наказу, визнання протиправним та скасування даного наказу є належним і допустимим способом захисту прав позивача у даній справі, що у повній мірі відновлює порушене право, а тому суд вбачає необхідним у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо проведення службового розслідування відносно позивача, за фактом самовільного залишення місця бою відмовити.
Що стосується позовної вимоги про зобов`язання військової частини нарахувати і виплатити премію за липень 2025 року та додаткову винагороду за червень 2025 року, суд зазначає, що після скасування спірного наказу в частині, що стосується позивача, відповідач має вирішити питання щодо його грошового забезпечення, а тому вказана позовна вимога підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1, 3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Враховуючи вищевикладене та оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Оскільки матеріали справи не містять доказів понесення судових витрат, питання про їх розподіл судом не вирішується.
Керуючись статтями 14, 194, 227, 229, 243-246, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 (с. Будище, Черкаський р-н, Черкаська обл., 19620, РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 06.07.2025 №1401 «Про результати службового розслідування за фактом залишення ПВ "АЛМАЗ" молодшим сержантом ОСОБА_1 , сержантом ОСОБА_2 та солдатом ОСОБА_3 » в частині, що стосується ОСОБА_1 .
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію за липень 2025 року та додаткову винагороду за червень 2025 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова

16.07.26