СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2026 року м. Харків Справа № 922/704/26 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Тихий П.В., суддя Жельне С.Ч. , суддя Плахов О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Куровської Марини Вячеславівни (вх.№1191Х/1-43) на рішення Господарського суду Харківської області від 07.05.2026 (суддя Добреля Н.С., повний текст складено 07.05.2026) у справі №922/704/26
за позовом фізичної особи-підприємця Куровської Марини Вячеславівни;
до фізичної особи-підприємця Масалітіна Олексія Дмитровича; 
про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

ФОП Куровська М.В. звернулася до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ФОП Масалітіна О.Д., в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуту суму в розмірі 56.500,00, грн, пеню в розмірі 3% у сумі 640,85 грн, інфляційні втрати в розмірі 737,35 грн, а також судові витрати. 
Фактичними підставами позову є бездіяльність відповідача в частині повернення позивачу грошових коштів після розірвання договору оренди нерухомого майна.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 07.05.2026 у справі №922/704/26 в позові відмовлено повністю.
ФОП Куровська М.В. з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилась, звернулась до Східного апеляційного господарського суду 25.05.2026 з апеляційною скаргою, в якій просить суд:
- Скасувати судове рішення Господарського суду Харківської області по справі №922/704/26 від 07.05.2026 року.
- Постановити нове рішення про стягнення з ФО-П МАСАЛІТІНА ОЛЕКСІЯ ДМИТРОВИЧА (РНКОПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ФО-П КУРОВСЬКОЇ МАРИНИ ВЯЧЕСЛАВІВНИ (РНКОПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_2 , НОМЕР_3 ) безпідставно набуту суму за розміром у розмірі 56500,00 грн (п`ятдесят шість тисяч п`ятсот гривень 00 копійок);
- Стягнути з ФО-П МАСАЛІТІНА ОЛЕКСІЯ ДМИТРОВИЧА (РНКОПП НОМЕР_1 , місце проживання : АДРЕСА_1 ) на користь ФО-П КУРОВСЬКОЇ МАРИНИ ВЯЧЕСЛАВІВНИ (РНКОПП3197305646, місце проживання АДРЕСА_2 , НОМЕР_3 ) пеня в розмірі 3% від суми заборгованості складає 640,85 (шістсот сорок гривень 84 копійок).
- Стягнути з ФО-П МАСАЛІТІНА ОЛЕКСІЯ ДМИТРОВИЧА (РНКОПП НОМЕР_1 місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ФО-П КУРОВСЬКОЇ МАРИНИ ВЯЧЕСЛАВІВНИ (РНКОПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_2 . р/р НОМЕР_3 ) інфляційні втрати у розмірі 737,33 (сімсот тридцять сім гривень 33 копійок):
- Стягнути з ФОП МАСАТНА ОЛЕКСІЯ ДМИТРОВИЧА (РНКОПП НОМЕР_4 / НОМЕР_5 , місце проживання : АДРЕСА_3 , на користь ФО-П КУРОВСЬКОЇ МАРИНИ ВЯЧЕСЛАВІВНИ РНКОПП НОМЕР_6 , місце проживання АДРЕСА_2 , НОМЕР_3 ) судові витрати у розмірі 4992.00 (чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто дві гривні 00 колійок) за сплату судового збору і 10000 (десять тисяч гривень 00 коп.) за правничу допомогу.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом при винесенні судового рішення, не звернено увагу на факт того, що сторони при переукладанні нового договору оренди, фактично змінили умови попереднього договору уклавши новий Договір оренди 1-25 від 25.03.2025. При цьому, не складено акт прийому-передачі до Договору оренди 1-25 від 25.03.2025, де
Орендодавець передав Орендарю приміщення, однак Суд звернув увагу, що сторони не уклали акт прийому-передачі, де Орендар повернув Орендодавцю предмет оренди згідно до Договору оренди 1-25 від 25.03.2025, що слугувало б як доказ припинення дії договору, що у свою чергу порушує причинно-наслідковий зв?язок, де відповідно з цим твердженням на один акт прийому передачі предмета оренди Орендодавця до Орендаря повинно бути два акта прийому передачі предмета оренди Орендарем до Орендодавця.
Також судом не враховано, що Договір оренди 1-25 від 25.03.2025 за своїм змістом виступає не як новий договір, а продовження попереднього Договору оренди нерухомого майна №l від 03.12.2024 року, а саме як додаткова угода, у якому Сторони здійснили зміни щодо розміру оплати орендної плати та продовжили строк оренди.
Позивачем, було отримано додатково доказ, а саме Договір оренди нежитлового приміщення від 25 жовтня 2025 року, між ФОП Маслітіном О. Д., і ФОП Омельчак Є.Г., щодо предмета оренди, що розташований за адресою м. Харків, вул. Тракторобудівників, буд. 89.
Зазначає, що позивач не зміг надати до суду даний доказ, оскільки його отримав вже на час отримання судового рішення, що фактично унеможливило його надання до суду. Цей доказ підтверджує факт того, що відповідач вже заключив новий договір оренди з жовтня 2025 року з іншою особою, на той же самий предмет оренди, з яким був укладений із позивачем, проте відповідач не надав щодо цього відомостей ні позивачу, ні суду.
Дані дії свідчать про те, що між позивачем та відповідачем дійсно розірвані усі правовідносини у вересні 2025 року, оскільки без розірвання усіх правовідносин між сторонами, заключення нового договору відповідачем із іншою особою було б неможливим.
Проте, відповідач не зважаючи на це, в квітні 2026 року направив до позивача додаткову угоду, яка за змістом має ознаки претензії. В додатковій угоді вказано, щоб позивач сплатив відповідачу комунальні послуги та інші витрати з вересня 2025 року по квітень 2026 року, у той же час коли сторони фактично припинили свої взаємовідносини з вересня 2025 року, однак відповідачем, водночас сдано оренду спірний предмет оренди іншій особі, що вказує на безпосереднє зловживання своїми правами відповідачем.
Відповідач, направивши до суду додатковий договір, не надав також і відповідь, що було направлено йому позивачем. Копію відповіді надаємо до суду і докази відправлення її відповідачу.
Враховуючи вищевикладене, апелянт наполягає, що сторонами дійсно розірвані договори оренди нерухомого майна, що вказує на припинення договірних правовідносин, у свою чергу грошові кошти що були сплачені за оренду приміщення за період часу, що не було використано, втрачають закону підставу володіння у відповідача.
Скаржник зазначає, що розірвання сторонами договорів оренди нерухомого майна свідчить про те, що договірні правовідносини між ними припиняються. Грошові кошти отримані відповідачем за 12 місяців оренди наперед, втрачають підставу набуття їх у тому розмірі за строк невикористаної оренди приміщення який залишився після розірвання договорів, тому для їх повернення необхідно застосувати ст. 1212 України.
Системою автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 27.05.2026 для розгляду справи №922/704/26 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тихий П.В., суддя Жельне С.Ч., суддя Плахов О.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною Фізичної особи-підприємця Куровської Марини Вячеславівни на рішення Господарського суду Харківської області від 07.05.2026 у справі №922/704/26. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/704/26. Ухвалено здійснювати розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Фізичної особи-підприємця Куровської Марини Вячеславівни на рішення Господарського суду Харківської області від 07.05.2026 у справі №922/704/26 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Ухвалено відповідачу встановити строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, а також докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів скаржнику.
03.06.2026 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/704/26.
Ухвала про відкриття апеляційного провадження надіслана відповідачу засобами поштового зв`язку за його місцезнаходженням, проте поштове відправлення 17.06.2026 повернулось до суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». 
Отже, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи №922/704/26 апеляційним господарським судом.
У встановлений судом строк від відповідача не надійшло відзиву на апеляційну скаргу, від учасників справи не надійшло заяв і клопотань щодо суті спору.
Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від учасників справи до суду не надходило. Клопотань від учасників справи про розгляд апеляційної скарги з їх повідомленням (викликом) до суду не надійшло. 
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. 
При дослідженні матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлені такі обставини справи.
Між ФОП Масалітіним О.Д. (орендодавець) та ФОП Куровською М.В. (орендар) укладено Договір оренди нерухомого майна від 03.12.2024 №1 (далі - Договір оренди-1). Згідно з його умовами орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 61,9 кв. м, розташованого на першому поверсі житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Тракторобудівників, 89 (Об`єкт оренди).
Згідно з пунктом 2.1. Договору оренди-1 орендодавець передає, а орендар приймає Об`єкт оренди з моменту підписання сторонами Акта прийому-передачі Об`єкта оренди.
У відповідності до пункту 3.1. Договору оренди-1 загальна сума місячної орендної плати на день підписання Договору становить 6.000,00 грн на місяць. Така сума орендної плати зберігається протягом шести місяців.
Орендна плата нараховується з дня підписання сторонами Акта прийому-передачі Об`єкта оренди до дати підписання Акта приймання-передачі та повернення ключів від приміщень (пункт 3.4. Договору оренди-1).
Договір набирає сили з дня підписання та діє до 03.06.2025. Строк дії Договору не може бути продовжений автоматично. Якщо сторони домовилися про продовження строку дії даного Договору, про це складається відповідна додаткова угода (пункти 7.1., 7.3. Договору оренди-1).
На підставі Акту приймання-передачі приміщення від 03.12.2024 до договору оренди -1 в. 03.12.2024 року орендодавець передав, а орендар прийняв приміщення загальною площею 61,9 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Харків, пр-т Тракторобудівників, 89 в належному стані, ніяких скритих дефектів сторонами не виявлено.
Також у цей день між сторонами був підписаний Акт прийому-передачі коштів від 03.12.2024 №1, згідно з яким орендар переказ, а орендодавець прийняв на власну банківську карту грошовий переказ у сумі 6.000,00 грн.
В подальшому між ФОП Масалітіним О.Д. (орендодавець) та ФОП Куровською М.В. (орендар) був укладений Договір оренди нерухомого майна від 25.03.2025 №1-25 (далі - Договір оренди № 1-25). За яким орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 61,9 кв. м, розташованого на першому поверсі житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Тракторобудівників, 89 (Об`єкт оренди).
Згідно з пунктом 2.1. Договору оренди №1-25 орендодавець передає, а орендар приймає Об`єкт оренди з моменту підписання сторонами Акта прийому-передачі Об`єкта оренди.
У відповідності до пункту 3.1. Договору оренди-2 загальна сума місячної орендної плати на день підписання Договору становить 9.000,00 грн на місяць. Така сума орендної плати зберігається протягом дванадцяти місяців.
Орендна плата нараховується з дня підписання сторонами Акта прийому-передачі Об`єкта оренди до дати підписання Акта приймання-передачі та повернення ключів від приміщень (пункт 3.4. Договору оренди №1-25).
Договір набирає сили з дня підписання та діє до 03.02.2026. Строк дії Договору не може бути продовжений автоматично. Якщо сторони домовилися про продовження строку дії даного Договору, про це складається відповідна додаткова угода (пункти 7.1., 7.3. Договору оренди №1-25).
26.03.2026 відповідачем був виставлений позивачу рахунок-фактура №1 на суму 108.000,00 грн. Платіжною інструкцією від 31.03.2025 №11 позивачем були сплачені відповідачу грошові кошти в сумі 108.000,00 грн.
Як свідчать матеріали справи, між сторонами були підписані Акти надання послуг від 03.01.2025 №2 на суму 6.000,00 грн, від 03.02.2025 №3 на суму 9.000,00грн, від 03.03.2025 №4 на суму 9.000,00 грн за Договором оренди-1 від 03.12.2024 року та акт від 01.04.2025 №5 на суму 108.000,00 грн за Договором оренди-1-25 від 25.03.2025 року.
15.09.2026 між позивачем та відповідачем був підписаний Акт приймання-передачі приміщення до договору оренди-1 від 03.12.2024 року, за яким орендодавець прийняв, а орендар передав приміщення загальною площею 61,9 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Харків, пр-т Тракторобудівників, 89.
01.12.2025 позивач надіслав відповідачу лист-претензію від 29.11.2025, в якій посилаючись на дострокове припинення договору оренди просив до 10.12.2025 виконати зобов`язання, а саме щодо розірвання договору оренди шляхом повернення коштів у розмірі 54.000,00 грн. Втім, відповідач відповіді на претензію не надав, грошові кошти позивачу не повернув.
Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту шляхом вжиття наведених у позові способів захисту права.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що положення статті 1212 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки спірні грошові кошти були перераховані позивачем та набуті відповідачем на підставі Договору оренди №1-25 від 25.03.2025 року, який недійсним не визнавався та не був розірваний за згодою сторін та/або в односторонньому порядку (докази розірвання або визнання недійсним відповідного правочину матеріали справи не містять).
Судова колегія, переглядаючи у апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Колегією суддів встановлено, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача коштів на підставі 1212 ЦК України, оскільки, за його твердженням, відсутні підстави для збереження відповідачем сплаченого позивачем платежу в рахунок орендної плати за рік, у цій справі підлягають встановленню підстави набуття відповідачем таких коштів.
Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Аналіз положень статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що ця стаття стосується позадоговірних зобов`язань з повернення безпідставно набутого, збереженого майна (кондикційні зобов`язання), що виникають за наявності одночасно таких умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
При цьому, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.
За висновком суду першої інстанції між сторонами існують договірні відносини, що виключає застосування 1212 ЦК України, а також що у позивача відсутні підстави вимагати повернення частині сплачених коштів. 
Втім, колегія суддів зазначає, що такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Відповідно до статті 2 ГПК України - завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Колегія суддів проаналізувала Договір оренди нерухомого майна від 03.12.2024 №1 та Договір оренди нерухомого майна від 25.03.2025 №1-25 та констатує, що тексти договорів є ідентичними. Відмініть полягає лише у п 3.1 стосовно розміру орендної плати та у п 7.1 стосовно строку дії договору.
Колегія суддів також звертає увагу, що обидва договори стосуються одного й того ж самого об`єкту оренди - нежитлове приміщення загальною площею 61,9 кв. м, розташоване на першому поверсі житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Тракторобудівників, 89.
В матеріалах справи наявний Акт від 03.12.2024 щодо прийняття орендарем від орендодавця об`єкту оренди - нежитлового приміщення загальною площею 61,9 кв. м, розташоване на першому поверсі житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Тракторобудівників, 89 (т.1 а.с 30).
А також міститься Акт від 15.09.2025 щодо прийняття орендодавцем від орендаря (тобто повернення орендарем орендодавцю) об`єкту оренди - нежитлового приміщення загальною площею 61,9 кв. м, розташоване на першому поверсі житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Тракторобудівників, 89 (т.1 а.с 32).
Посилання в Акті від 15.09.2025 на номер Договору 1 замість 1-25 у цьому випадку не має вирішального значення, оскільки як зазначалось вище, правовідносини стосуються одного й того ж самого об`єкту оренди.
Відповідно до пункту 2.6 обох Договорів оренди - Факт повернення Об`єкта оренди, та його належний технічний стан підтверджується шляхом підписанням Сторонами Акту прийому-повернення Об`єкта оренди.
Відтак, суд апеляційної інстанції констатує, що орендні відносини та зобов`язання щодо користування нерухомим майном фактично припинилися між сторонами саме в момент підписання акта приймання-передачі (повернення) майна від 15.09.2025.
З цього ж моменту відпала правова підстава утримання відповідачем коштів, сплачених позивачкою в якості орендної плати за договором, за невикористані 6,5 місяців.
Позивачка до апеляційної скарги додала новий доказ, а саме Договір оренди нежитлового приміщення від 25 жовтня 2025 року, укладений між ФОП Масалітіним О.Д. і ФОП Омельчак Є.Г. щодо предмета оренди загальною площею 61,9 кв.м, що розташований за адресою м. Харків, вул. Тракторобудівників, буд. 89.
В обґрунтування неможливості подання цього доказу до суду першої інстанції позивач зазначив, що отримав його вже на час отримання судового рішення, що фактично унеможливило його надання до суду. 
Позивачка зазначила, що цей доказ підтверджує факт того, що відповідач вже уклав новий договір оренди з жовтня 2025 року з іншою особою щодо того ж самого приміщення, стосовно якого був укладений договір оренди із позивачкою, проте відповідач не надав цих відомостей ні позивачу, ні суду.
Колегія суддів вважає за необхідне прийняти цей доказ, оскільки він має суттєве значення для справи.
Обставина укладання відповідачем ФОП Масалітіним О.Д. 25.10.2025 з іншим орендарем нового договору оренди того ж самого приміщення за адресою м. Харків, вул. Тракторобудівників, буд. 89, загальною площею 61,9 кв.м, додатково свідчить для припинення орендних відносин з позивачкою. 
Відтак, колегією суддів встановлено, що позивачка сплатила 108000 грн на рахунок відповідача згідно до платіжної інструкції №11 від 31.05.2025 (призначення платежу зг.рах-фак. №1 від 26.02.2025) (т.1 а.с.34). Відповідно до виставленого відповідачем рахунку фактури №1 від 26.03.2025 – орендна плата згідно договору оренди №1-25 від 25.03.2025; кількість 12 міс., всього з ПДВ 108000,00 грн. (т.1 а.с.33).
Між сторонами був підписаний Акт надання послуг від 01.04.2025 №5 на суму 108.000,00 грн, де в графі "найменування робіт, послуг" зазначено - "орендна плата за період з квітня 2025 р. по квітень 26 р". (т.1 а.с.38). Тобто сплачені кошти зараховані сторонами за 12 місяців оренди з квітня 2025 року.
Наведене свідчить про обґрунтованість позовних вимог фізичної особи-підприємця Куровської Марини Вячеславівни щодо безпідставно набуття відповідачем коштів у розмірі 56200,00 грн. (за 6.5 місяців) після припинення орендних правовідносин між сторонами після підписання Акту від 15.09.2025 повернення об`єкту оренди.
Відтак, позовні вимоги в цій частині є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.
Крім того, позивачка нарахувала на суму заборгованості пеню в розмірі 3% у сумі 640,85 грн, інфляційні втрати в розмірі 737,35 грн. за період 04.10.2025 по 18.02.2026.
Щодо інфляційної втрат колегія суддів зазначає про таке.
Зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми ст. 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Виконати таке зобов`язання особа повинна відразу після того, як безпідставно отримала майно або як підстава такого отримання відпала.
Із цього моменту виникає передбачений ч. 2 ст. 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.
Наведених висновки викладені у Постанова ВП ВС від 7 лютого 2024 року у справі №910/3831/22 (провадження № 12-45гс23) 
З огляду на те, що з 16.09.2025 відпала правова підстава утримання коштів у сумі 56200,00 грн., саме з цієї дати можливо нараховувати інфляційні втрати на цю суму. Втім, позивач керуючись принципом диспозитивності на свій розсуд обрав інший період нарахування (дату початку нарахування), а саме нарахував інфляційні втрати з 04.10.2025 по 18.02.2026.
Колегія суддів здійснила перерахунок інфляційних втрат за допомогою калькулятора підрахунку інфляційних втрат у системі Лігазакон: 
Основна сума заборгованості 56 500,00 грн. з 04/10/2025 до 18/02/2026 
Інфляційні витрати:
Останній період (04/10/2025 - 18/02/2026) Індекс інфляції
жовтень 2025 –індекс інфляції 100,90
листопад 2025 індекс інфляції - 100,40
грудень 2025 індекс інфляції - 100,20
січень 2026 індекс інфляції - 100,70
лютий 2026 індекс інфляції - 101,00
Розрахунок здійснюється за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )
ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,
ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.
Останній період
IIc (100,90 : 100) x (100,40 : 100) x (100,20 : 100) x (100,70 : 100) x (101,00 : 100) = 1.03238918
Інфляційне збільшення:
56 500,00 x 1.03238918 - 56 500,00 = 1 829,99 грн.
Відтак, колегією суддів встановлено, що у розрахунку позивача відсутній період за жовтень 2025 року. Відповідно, підлягала б нарахування інша сума в бік збільшення.
Проте, суд не може вийти за межі позовних вимог, а відтак підлягає стягнення саме заявлена позивачем сума 737,35 грн. інфляційних втрат.
Щодо стягнення пені, колегія суддів зазначає, що неможливості нараховувати пеню на кондикційне зобов`язання (безпідставне набуття чи збереження майна), оскільки пеня є договірною або визначеною законом неустойкою, яка застосовується виключно за порушення саме договірних чи інших спеціальних грошових зобов`язань, тоді як кондикція не має договірної чи визначеної угодою бази, а її невиконання не породжує права на штрафні санкції.
Крім того, колегія суддів зазначає, що позивач послався на норми Господарського кодексу України, який втратив чинність.
Відтак, у вимові щодо стягнення пені у сумі 640,85 грн слід відмовити.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги фізичної особи-підприємця Куровської Марини Вячеславівни частково знайшли своє підтвердження в матеріалах справи у зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.
Крім того, позивачка у позовній заяві просила стягнути 10000,00 грн витрат на правничу допомогу.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно із частиною 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 ГПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 цього Кодексу).
Частина 5 статті 129 ГПК України передбачає, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).
За змістом ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
У ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом наведеної норми адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).
Отже, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
В тексті позовної заяви ФОП Куровська М.М. зазначила, що сума витрат позивача на правничу допомогу складає 10 000,00 грн.,
З матеріалів справи вбачається, що 18.12.2025 року між Куровською Мариною Вячеславівною (клієнт) та адвокатом Царуком Андрієм Івановичем (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № ЗП 002224, виданого Радою адвокатів Запорізької області 11.06.2019 року) укладено договір про надання правничої допомоги № б/н від 18.12.2025 року. (т.1 а.с.49-50).
Відповідно до п. 1.1. договору, адвокат зобов?язується надавати клієнту наступні адвокатські послуги: надання консультацій, роз?яснень, збору інформації, складання процесуальних документів, представництва інтересів в суді у всіх інстанціях.
В акті приймання-передачі наданих послуг №1 від 25.02.2026 року сторони узгодили, що адвокат на виконання договору надав, а клієнт прийняв наступні юридичні послуги: складання претензії до ФО-П Масалітіна Олексія Дмитровича, вироблення правової позиції клієнта, підготовка, написання та подання позовної заяви до Господарського суду Харківської області по справі про стягнення заборгованості. (т.1 а.с.51).
Відповідно прибутково-касового ордеру №1 від 25.02.2026 року Куровська Марина Вячеславівна сплатила адвокатові Царуку А.I. суму 10 000,00 (десять тисяч) гривень 00 копійок за юридичні послуги. (т.1 а.с.52).
Колегія суддів зазначає, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Доказів неспівмірності заявлених витрат до апеляційного суду відповідачем не надано.
У відповідності до положень ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази в їх сукупності є достатніми на підтвердження наявності підстав для відшкодування позивачу судом витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 9889,28 грн. за рахунок відповідача (пропорційно розміру задоволених позовних вимог) оскільки цей розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
Відповідно до пп. б), в) пункту 4 частини 1 статті 282 Господарського процесуального кодексу України, у постанові має бути зазначений новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.
Керуючись статтями 129, 269, п. 2 ч.1 ст.275, п.3 ч.1 статті 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Куровської Марини Вячеславівни задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Харківської області від 07.05.2026 у справі №922/704/26 скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити частково.
Стягнути з фізичної особи-підприємця Масалітіна Олексія Дмитровича (РНКОПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Куровської Марини Вячеславівни (РНКОПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ) безпідставно набуті кошти у розмірі 56500,00 грн. та інфляційні втрати у розмірі 737,33 грн. 
Стягнути з фізичної особи-підприємця Масалітіна Олексія Дмитровича (РНКОПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Куровської Марини Вячеславівни (РНКОПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 9889,28 грн. 
Стягнути з фізичної особи-підприємця Масалітіна Олексія Дмитровича (РНКОПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь фізичної особи-підприємця Куровської Марини Вячеславівни (РНКОПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ) 3291,15 грн. судового збору за подання позовної заяви та 4936,73 грн. судового збору за подання апеляційної скарги. 
Видати накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя С.Ч. Жельне 

Суддя О.В. Плахов