ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2026 року   Справа № 918/920/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Філіпова Т.Л. 

секретар судового засідання Кужель Є.М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Острозький цукровий завод" на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 23 березня 2026 року в справі №918/920/25 (суддя Мовчуна А.І.)
час та місце постановлення ухвали: 23 березня 2026 року; м. Рівне, вул. Давидюка Тараса, 26А за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Острозький цукровий завод"
до Острозької міської ради
про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування, зобов`язання вчинити дії
за участю представників сторін:
від Позивача - не з`явився;
від Відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Острозький цукровий завод" (надалі – Позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Острозької міської ради (надалі – Відповідач) у якому просив: 
• визнати незаконним і скасувати рішення Відповідача від 14 серпня 2025 року №2572 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки комунальної власності площею 53,1479 Га, кадастровий номер 5624286400:10:008:0038 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком та надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок та на розроблення технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок за межами с. Оженин";
• зобов`язати Відповідача розглянути на черговому пленарному засіданні питання про затвердження звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки загальною площею 53,1479 Га (кадастровий номер 5624286400:10:008:0038) для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком, що розташована за межами с. Оженин на території Острозької міської територіальної громади (Оженинський старостинський округ) Рівненського району Рівненської області, складеного суб`єктом оціночної діяльності - Товариство з обмеженою відповідальністю "Нива-Експерт" для продажу на неконкурентних засадах у власність землекористувачу - Позивачу та продаж зазначеної земельної ділянки землекористувачу - Позивачу.

4 березня 2026 року через підсистему "Електронний суд" від представника Позивача надійшла заява про зміну предмету позову.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 23 березня 2023 року в справі №918/920/25 відмовлено у задоволенні клопотання представника Позивача від 16 лютого 2026 року про витребування доказів. Заяву представника Позивача від 4 березня 2026 року про зміну предмета позову прийнято до розгляду судом першої інстанції та вирішено подальший розгляд справи № 918/920/25 проводити із врахуванням заяви про зміну предмета позову від 4 березня 2026 року. Водночас місцевим господарським судом встановлено строк подання додаткових доказів - до 2 квітня 2026 року, та запропоновано Відповідачу протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали подати суду письмові пояснення по суті спору із врахуванням заяви про зміну предмету позову, а докази направлення Позивачу такого письмового пояснення надати суду. Крім того судом першої інстанції відмовлено у задоволенні клопотання представника Позивача про продовження встановленого судом процесуального строку на подання доказів. Підготовче засідання відкладено на "08" квітня 2026 року на 09:30 год.
Приймаючи дану ухвалу, суд першої інстанції в оскаржуваній частині, виходив, зокрема, з того, що представником Позивача 4 березня 2026 року подано клопотання про продовження встановленого судом процесуального строку для подання доказу - висновку комплексної земельно - технічної та будівельно - технічної експертизи у справі № 918/920/25. Суд констатував, що відповідно до частини 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. 
Суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні вказав, що у даній справі судом не призначалася судова експертиза та не встановлювався процесуальний строк для подання висновку експерта, а відтак виснував про відсутність процесуального строку, який може бути продовжений у розумінні наведених норм процесуального закону. За таких обставин, суд першої інстанції вказав, що заявлене клопотання є безпідставним та не підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, Позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій з підстав, висвітлених в ній, просив ухвалу місцевого господарського суду в частині відмови у продовженні процесуального строку скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити клопотання представника Позивача про продовження процесуального строку для подання доказу – висновку комплексної земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи.
Мотивуючи дану апеляційну скаргу Позивач, зокрема, виходив з того, що 18 лютого 2026 року під час підготовчого засідання представник Позивача заявив клопотання про відкладення розгляду справи для подання висновку технічної експертизи, який мав спростувати інформацію, подану Відповідачем. Скаржник вказує, що суд задовольнив зазначене клопотання та відклав підготовче засідання до 4 березня 2026 року, та що 4 березня 2026 року Позивачем подано до суду першої інстанції клопотання про продовження строку для подання висновку комплексної земельно-технічної та будівельно технічної експертизи, оскільки підготовка такого висновку потребує часу. Апелянт при цьому констатує, що ухвалою від 23 березня 2026 року місцевий господарський суд відмовив у задоволенні цього клопотання. 
Позивач посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що судом не встановлювався процесуальний строк для подання висновку експерта. Вважає, що судом було створено процесуальні умови для подання відповідного доказу, оскільки: суд відклав підготовче засідання. Вважає, що підставою для такого відкладення було саме подання висновку технічної експертизи. З даного апелянт виснує, що відкладення розгляду справи було здійснено з метою надання Позивачу можливості подати відповідний доказ, що на його переконання свідчить про фактичне встановлення судом процесуального строку для подання такого доказу. Тому, на переконання апелянта висновок місцевого господарського суду про те, що відсутній строк, який може бути продовжений, є формальним та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13 квітня 2026 року в справі № 918/920/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 23 березня 2026 року в справі № 918/920/25.
Ухвалою апеляційного господарського суду від 6 травня 2026 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 23 березня 2026 року в справі №918/920/25, з підстав, наведених у даній ухвалі, закрито.
Постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 9 липня 2026 року касаційну скаргу Позивача задоволено. Ухвалу апеляційного господарського суду від 6 травня 2026 року в справі № 918/920/25 скасовано, а справу № 918/920/25 передано для продовження розгляду до Північно-західного апеляційного господарського суду.
Скасовуючи ухвалу апеляційного господарського суду Верховний Суд вказав, що: з урахуванням положень пункту 9 частини 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів зазначає, що відповідно до цієї процесуальної норми ухвала Господарського суду Рівненської області від 23 березня 2026 року в справі № 918/920/25 якою, зокрема, відмовлено в задоволенні клопотання Позивача про продовження встановленого судом процесуального строку на подання доказу, підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції.
Апеляційний господарський суд помилково не врахував того, що обставини щодо попереднього встановлення судом такого строку можуть впливати лише на оцінку обґрунтованості та законності ухвали суду першої інстанції про відмову в поновленні його поновленні, але не можуть слугувати підставою для закриття апеляційного провадження.
20 липня 2026 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи №918/920/25.
Ухвалою апеляційного господарського суду від 27 липня 2026 року розгляд апеляційної скарги призначено на 26 серпня 2026 року об 14:40 год.
У зв`язку із перебуванням у відпустці судді члена-колегії Маціщук А.В. на підставі службової записки головуючого судді по даній справі, розпорядженням керівника апарату суду від 20 серпня 2026 року за №01-05/895 з метою недопущення порушення процесуальних строків та відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 8.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу Північно-західного апеляційного господарського суду, призначено заміну судді-члена колегії в справі №918/920/25.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л..
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26 серпня 2026 року прийнято справу №918/920/25 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л..

В судове засідання від 26 серпня 2026 року представники Позивача та Відповідача, не з`явилися. 
Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Крім того, суд не викликав учасників справи у судове засідання, відповідно до частини 1 статті 120 Господарського процесуального кодексу України, що вказує на те, що ухвалою суду від 22 квітня 2026 року явка сторін обов`язковою не визнавалась.
В той же час, згідно пункту 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Водночас колегія суду зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Враховуючи вищевказане суд констатує, що відкладення розгляду апеляційної скарги, визначене статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, по суті є неприпустимим з огляду на те, що це суперечить одному із завдань господарського судочинства, визначених частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (своєчасне вирішення судом спорів). При цьому апеляційний господарський суд наголошує на тому, що в силу дії частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншим міркуваннями в судовому процесі.
У зв`язку із тим, що судом апеляційної інстанції вже повторно створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, представників Позивача, Відповідача за наявними в матеріалах справи доказами. 
Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги та пояснень стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, Північно – західного апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу Позивача слід задоволити частково, скасувати пункт 6 ухвали, справу №918/920/25 в цій частині передати для рогляду клопотання Позивача про продовження процесуального строку для подання доказу - висновку комплексної земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи.

При цьому, апеляційний господарський суд виходив з наступного.
Позивач звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом до Відповідача у якому просив: 
- визнати незаконним і скасувати рішення Відповідача від 14 серпня 2025 року №2572 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки комунальної власності площею 53,1479 Га, кадастровий номер 5624286400:10:008:0038 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком та надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок та на розроблення технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок за межами с. Оженин";
- зобов`язати Відповідача розглянути на черговому пленарному засіданні питання про затвердження звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки загальною площею 53,1479 Га (кадастровий номер 5624286400:10:008:0038) для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком, що розташована за межами с. Оженин на території Острозької міської територіальної громади (Оженинський старостинський округ) Рівненського району Рівненської області, складеного суб`єктом оціночної діяльності - Товариство з обмеженою відповідальністю "Нива-Експерт" для продажу на неконкурентних засадах у власність землекористувачу - Позивачу та продаж зазначеної земельної ділянки землекористувачу - Позивачу.
4 березня 2026 року через підсистему "Електронний суд" місцевого господарського суду від представника Позивача надійшло клопотання про продовження встановленого судом процесуального строку на подання доказу.
Ухвалою суду першої інстанції від 4 березня 2026 року задоволено клопотання представника Відповідача від 18 лютого 2026 року про долучення доказів, долучено до матеріалів справи акти обстеження земельних ділянок від 17 лютого 2026 року з фотофіксацію, здійснену під час комісійного обстеження зазначених земельних ділянок. Підготовче засідання відкладено на 23 березня 2026 року.
18 березня 2026 року через підсистему "Електронний суд" від представника Відповідача надійшли заперечення на клопотання Позивача про продовження встановленого судом процесуального строку на подання доказу, а також заперечення на заяву про зміну предмету позову.
23 березня 2026 року через підсистему "Електронний суд" суду першої інстанції від представника Позивача надійшла заява про приєднання до матеріалів справи доказів оплати за проведення судової будівельно - технічної та земельно - технічної експертизи.
Як вбачається зі справи в судовому засіданні 23 березня 2026 року, що проведено Господарським судом Рівненської області представник Позивача підтримав подані ним клопотання та просив їх задоволити.
Крім того, представником Позивача 4 березня 2026 року подано місцевому господарському суду клопотання про продовження встановленого судом процесуального строку для подання доказу - висновку комплексної земельно - технічної та будівельно - технічної експертизи у справі № 918/920/25.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 23 березня 2023 року в справі №918/920/25, з підстав вказаних у ній: відмовлено у задоволенні клопотання представника Позивача від 16 лютого 2026 року про витребування доказів; заяву представника Позивача від 4 березня 2026 року про зміну предмета позову прийнято до розгляду. Вирішено подальший розгляд справи № 918/920/25 проводити із врахуванням заяви про зміну предмета позову від 4 березня 2026 року. Встановити строк подання додаткових доказів - до 2 квітня 2026 року; запропоновано Відповідачу протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали подати суду письмові пояснення по суті спору із врахуванням заяви про зміну предмету позову; підготовче засідання відкладено на "08" квітня 2026 року на 09:30 год..
Оцінюючи вчинену та оспорену в апеляційному порядку процесуальну дію вчинену місцевим господарським судом колегія суду враховує, що Верховний Суд скасовуючи ухвалу апеляційного господарського суду в даній справі із направленням справи для продовження розгляду вказав, що: ухвалою Господарського суду Рівненської області від 23 березня 2026 року в справі № 918/920/25, зокрема, відмовлено в задоволенні клопотання Позивача про продовження встановленого судом процесуального строку на подання доказу. Отже, з урахуванням положень пункту 9 частини 1 статті 255 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів зазначає, що відповідно до цієї процесуальної норми дана ухвала якою, зокрема, відмовлено в задоволенні клопотання Позивача про продовження встановленого судом процесуального строку на подання доказу, підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції бере до уваги й те, що суд першої інстанції дії, що вчинялися апелянтом не кваліфікувалися як зловживання процесуальним правом (такі дії були аналогічні як у місцевому господарському суді, так і в апеляційному суді), а навпаки вказувалося про невстановлення процесуального строку. 
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено право людини на доступ до правосуддя, а стаття 13 Конвенції – ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
Крім того, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.
Відтак, дослідивши обставини справи, предмет оскарження за поданою апеляційною скаргою, суд апеляційної інстанції з урахуванням правових висновків Верховного Суду, викладених в даній постанові, які в силу частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України повинні враховуватися судами під час здійснення правосуддя, бере до уваги таке.
Згідно із частинами четвертою, шостою, сьомою статті 119 Господарського процесуального кодексу України одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущений строк. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним із основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.
Конституцією України проголошено, що утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина 2 статті 3 Конституції України).
Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення.
У Рішенні від 13 червня 2019 року № 4-рн/2019 Конституційний Суд України зазначив, що забезпечення права на апеляційний перегляд справи, передбаченого пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України, слід розуміти як гарантоване особі право на перегляд її справи в цілому судом апеляційної інстанції; забезпечення права на апеляційний перегляд справи – одна з конституційних засад судочинства – спрямоване на гарантування ефективного судового захисту прав і свобод людини і громадянина з одночасним дотриманням конституційних приписів щодо розумних строків розгляду справи, незалежності судді, обов`язковості судового рішення тощо (абзац 13 підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини зазначеного Рішення Конституційного Суду України).
Право на апеляційний перегляд справи, передбачене пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України, є гарантованим правом на перегляд у суді апеляційної інстанції справи, розглянутої судом першої інстанції по суті (абзац 8 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 17 березня 2020 року № 5-р/2020).
Водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.
У відповідності до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року та протоколи до неї, а також практику ЄСПЛ як джерело права.
У справі "Пономарьов проти України" ЄСПЛ наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, яке гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу "res judicata" – принципу остаточності рішень суду. Цей принцип стверджує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. 
Колегія суддів зазначає, що з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб, законом встановлюються певні процесуальні обмеження, метою яких є забезпечення ефективності судочинства.
В силу дії частини 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Згідно з частиною 8 статті 119 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.
Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21 жовтня 2010 року).
Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 7 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).
В той же час, колегією суддів враховується, що необхідність подання Позивачем клопотання про поновлення встановленого судом процесуального строку виникла, з огляду на тривале проведення комплексної експертизи, необхідність якої була зумовлена саме перебуванням даної справи в суді. 
Колегія суддів зауважує на тому, що положеннями Господарського процесуального України не встановлено неможливість як поновлення строку на подання відзиву, так і поновлення учаснику судового процесу строку на подання відповідних доказів, коли підготовка відповідних доказів потребує багато часу.
Водночас, з огляду на приписи Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями розглянути подане Позивачем клопотання про продовження строку на подання висновку комплексної земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи, так як вказане знаходиться поза межами повноважень апеляційного суду при розгляді цієї апеляційної скарги, адже судом першої інстанції відповідні доводи Позивача фактично не розглядались.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
За частиною 1 статтею 271 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Частиною 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суду при цьому з урахуванням правової позиції Верховного Суду, наведеної в постанові від 13 квітня 2026 року по справі №918/920/25 констатує, що місцевий господарський суд відмовляючи в задоволенні клопотання сторони, по суті проявив надмірний формалізм, адже суд має знаходити рівновагу між дотриманням закону та справедливістю, уникаючи як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості. 
Відтак, колегія суддів (з урахуванням доводів скасування Верховним Судом ухвали суду першої інстанції) в даній справі вважає, що при прийнятті оспореної ухвали судом першої інстанції мало місце неправильне застосування норм процесуального права та проявлення формалізму при розгляді клопотання, а відтак, ухвала Господарського суду Рівненської області у справі № 918/920/25 в частині відмови у задоволенні клопотання Позивача про продовження встановленого судом строку, підлягає скасуванню.
Враховуючи вимоги, які викладені в апеляційній скарзі, апеляційна скарга Позивача підлягає частковому задоволенню, а відповідне клопотання має бути розглянуто судом першої інстанції.
Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Острозький цукровий завод" на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 23 березня 2026 року в справі №918/920/25 - задоволити частково.
2. Скасувати пункт 6 ухвали Господарського суду Рівненської області від 23 березня 2026 року в справі №918/920/25, яким відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Острозький цукровий завод" про продовження встановленого судом процесуального строку на подання доказів.
3. Справу №918/920/25 в цій частині передати для рогляду клоптання Товариства з обмеженою відповідальністю "Острозький цукровий завод" про продовження процесуального строку для подання доказу - висновку комплексної земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
5. Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.
6. Справу №918/920/25 повернути Господарському суду Рівненської області.
Повний текст постанови виготовлено 1 вересня 2026 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р. 

Суддя Бучинська Г.Б. 

Суддя Філіпова Т.Л.