16.07.26
22-ц/812/1433/26
Провадження № 22-ц/812/1433/26

П О С Т А Н О В А 
іменем України

16 липня 2026 року м. Миколаїв
справа № 489/9194/25
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Лівінського І.В.,
суддів: Кушнірової Т.Б., Ямкової О.О.,
із секретарем судового засідання Соловйовим М.А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження  
апеляційну скаргу
ОСОБА_1 
на додаткове рішення Інгульського районного суду міста Миколаєва, ухваленого 20 квітня 2026 року під головуванням судді Костюченка Г.С. в приміщенні цього ж суду, повне судове рішення складено того ж дня, у цивільній справі 
за позовом
ОСОБА_1  до  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3  про визнання правочину недійсним, 

в с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви
В листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Яковлєва Н.П. про визнання недійсним договору дарування.
Звертаючись до суду з позовом, позивач просив суд визнати недійсним договір дарування від 24 червня 2025 року, укладений між  ОСОБА_2  та  ОСОБА_3 , предметом якого є: дарування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка з кадастровим номером 4810136900:05:016:0010, площею 0,1 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за цією ж адресою.
Як на підстави позову позивач посилався на те, що відчуження  ОСОБА_2  належних їй внаслідок спадкування 1/2 частки спірних житлового будинку та земельної ділянки на користь своєї доньки  ОСОБА_3  є фіктивним правочином (ст. 234 ЦК України), який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином; відчуження  ОСОБА_2 належного їй майна вчинене з метою уникнення звернення стягнення на цю частку за вимогами позивача до Чеканцевої, тобто мало місце укладення фраудаторного договору.
Рішенням Інгульського районного суду м Миколаєва від 02 квітня 2026 року позов задоволено частково. Суд визнав недійсним договір дарування від 24 червня 2025 року 1/2 частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та 1/2 частки земельної ділянки кадастровий номер 4810136900:05:016:0010 площею 0,1 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за цією ж адресою. Крім того, суд розподілив судові витрати.
07 квітня 2026 року на адресу суду першої інстанції від представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Сорочан Є.В., надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн.
Заяву обґрунтовує тим, що відповідачкою ОСОБА_2 понесені витрати пов`язані з оплатою правничої допомоги адвоката Сорочана Є.В. в розмірі 10 000 грн, що підтверджується договором про надання правової допомоги № б/н від 03 лютого 2026 року, додатком №1 до договору про надання правової допомоги, актом наданих послуг від 07 квітня 2026 року, квитанцією до прибуткового ордеру № 2 від 03 лютого 2026 року. 
Оскільки, позовні вимоги задоволені в 1/2 частці, тож позивач має відшкодувати відповідачці ОСОБА_2 половину судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Узагальнені доводи інших учасників
Під час розгляду справи позивач ОСОБА_1 надав відзив на заяву, у якому просив відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення по справі щодо витрат на правничу допомогу. 
Посилався на те, що звернення позивача з позовом про визнання недійсним договору дарування, за яким відповідачка просить стягнути з нього витрати на правничу допомогу, обумовлено саме недобросовісною поведінкою відповідачки, яка уклала цей правочин виключно з метою ухилення від виконання рішення суду по справі №489/5935/24. 
Отже за відсутності такої недобросовісної поведінки відповідачки, позивач не змушений був би звертатися до суду з метою захисту своїх прав, пов`язаних із виконанням судового рішення по справі №489/5935/24. 
Навіть за можливої наявності понесених відповідачкою витрат на правничу допомогу, виникнення цих витрат обумовлено виключно недобросовісною поведінкою відповідачки, яка діючи недобросовісно уклала фіктивний (фраудаторний) правочин щодо дарування частини будинку та земельної ділянки.
Крім того, договір дарування визнаний недійсним щодо частки, яку успадкувала позивачка і за рахунок якої мають бути задоволені вимоги позивача в сумі 410980,00 грн, тобто часткове задоволення позову обумовлено, фактичними обставинами, які вже були встановлені судом по справі 489/5935/24. А тому витрати на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн, не відповідають складності справи, обсягу наданих адвокатом послуг і обсягу витраченого часу необхідного для підготовки процесуальних документів по справі та для участі в її розгляді.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Додатковим рішенням Інгульського районного суду міста Миколаєва від 20 квітня 2026 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.
Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що представником відповідачки підтверджено належними й допустимими доказами витрати на професійну правничу допомогу. Приймаючи до уваги складність справи, кількість судових засідань, час витрачений представником на представництво у суді, розумність та співмірність ціни позову з витратами на правничу допомогу, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд вважає, що з позивача на користь відповідача необхідно стягнути суму витрат на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, просив додаткове рішення скасувати та ухвалити нове додаткове рішення, яким відмовити відповідачу у стягненні витрат на професійну правничу допомогу повністю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги
Апеляційна скарга мотивована тим, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 10000,00 гривень, є завищеним та не відповідає як критеріям, які б свідчили про складність розглянутої справи, так і іншим критеріям, визначеним в частині 4 статті 137 ЦПК України. Судова практика Верховного Суду щодо фраудаторних правочинів є усталеною та єдиною, тому витрати часу для підготовки та участі в подібних справах, є незначними. 
До того ж, часткове задоволення позову пов`язане не в зв`язку з тим, що стороною відповідача надано додаткові докази чи обґрунтування, які були б відсутні у матеріалах справи до подання відповідачем відзиву по справі.
Договір дарування визнаний недійсним щодо частки, яку успадкувала відповідачка і за рахунок якої мають бути задоволені вимоги позивача в сумі 410980,00 грн, тобто часткове задоволення позову обумовлено, фактичними обставинами, які вже були встановлені судом по справі 489/5935/24. А тому витрати на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн, не відповідають складності справи, обсягу наданих адвокатом послуг і обсягу витраченого часу необхідного для підготовки процесуальних документів по справі та для участі в її розгляді.
Апелянт зазначав, що згідно пункту 8 частини 3 статті 178 ЦПК України відзив повинен містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи. Наразі, відповідач у відзиві не зазначала про розмір понесених, або про розмір очікуваних витрат на правничу допомогу в зв`язку із розглядом справи, що на думку позивача додатково свідчить про їх фактичну відсутність у відповідача.
Також судом першої інстанції не прийнято до уваги, що звернення позивача з позовом про визнання недійсним договору дарування, за яким відповідачка просить стягнути з нього витрати на правничу допомогу, обумовлено саме недобросовісною поведінкою самої відповідачки, яка уклала цей правочин виключно з метою ухилення від виконання рішення суду по справі №489/5935/24. Отже за відсутності такої недобросовісної поведінки відповідачки, позивач не змушений був би звертатися до суду з метою захисту своїх прав, пов`язаних із виконанням судового рішення по справі №489/5935/24.
А тому, навіть за можливої наявності понесених відповідачкою витрат на правничу допомогу, виникнення цих витрат обумовлено виключно недобросовісною поведінкою відповідачки, яка діючи недобросовісно уклала фіктивний (фраудаторний) правочин щодо дарування частини будинку та земельної ділянки.

Узагальнені доводи інших учасників
Відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом, від відповідачки до апеляційного суду не надійшов.

2.Мотивувальна частина

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частиною 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, оскільки постанова у цій справі ухвалена за відсутності учасників справи, повне судове рішення складене 16 липня 2026 року, датою ухвалення постанови є 16 липня 2026 року.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, та, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Позиція апеляційного суду
Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).
За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю.
В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Процесуальним законодавством передбачений механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу шляхом подання відповідного клопотання.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).
У частині першій статті 264 ЦПК України перелічені питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду, у тому числі і щодо розподілу між сторонами судових витрат (пункт 6).
Окремо питання про стягнення судових витрат вирішується у разі, якщо судом воно не вирішувалося при ухваленні відповідного судового рішення про закінчення розгляду справи.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Інгульського районного суду м Миколаєва від 02 квітня 2026 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування задоволено частково. Суд визнав недійсним договір дарування від 24 червня 2025 року 1/2 частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та 1/2 частки земельної ділянки кадастровий номер 4810136900:05:016:0010 площею 0,1 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка розташована за цією ж адресою. 
07 квітня 2026 року відповідачка ОСОБА_2 через свого представника адвоката Сорочан Є.В., звернулась з заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на свою користь витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн ( а.с.73-74)
Судом встановлено, що 03 лютого 2026 року між ОСОБА_2 (Замовник) та адвокатом Сорочан Є.В. (Виконавець) укладено договір про надання правової допомоги (далі - Договір), згідно з пунктом 1 Договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надати юридичну допомогу в обсязі і на умовах, передбачених даним Договором. Згідно пункту 2.1.2 ВИКОНАВЦЮ надається право від імені Замовника одержувати різного роду довідки, подавати заяви клопотання, знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, ухвал, постанов та інших документів, які є в справі, брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь в їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові, подавати свої докази, міркування і заперечення, оскаржувати рішення, ухвали та постанови суду, подавати від імені Замовника позовні та інші заяви, передавати справи в третейський суд, повністю або частково відмовлятись від позовних вимог, визнавати позови, міняти предмет позову, укладати мирові угоди, подавати виконавчі листи до стягнення, розписуватись від імені Замовника на документах та в їх одержанні, а також користуватися іншими процесуальними правами які надаються законом позивачеві, відповідачеві, третій особі у цивільному процесі.
Згідно з пунктом 3.3. Договору Замовник зобов`язався оплатити послуги з надання правової допомоги та витрати Виконавця в розмірах та порядку, що визначені умовами Договору.
Згідно з пунктом 3.4. Замовник погоджується, що при проваджені по справам, може виникни потреба в оплатних послугах на проведення судових експертиз чи експертних досліджень, залучення до участі в виконанні доручення фахівців, експертів, отримання документів чи витягів, на користування поштою, телеграфом, на копіювання та роздруківку документів, на виїзд у відрядження за межі м. Миколаєва, і т. п. 
Згідно з пунктом 4.1. цього договору розмір та порядок оплати винагороди (гонорару) Виконавця встановлюється в Додатку № 1 до даного Договору, що є його не від`ємною частиною. 
Пунктом 2 Додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги визначено гонорар Виконавця за погодженням Сторін виходячи зі складності справи, значної зайнятості Виконавця у інших справах та з врахуванням часу, необхідного ним на виконання доручення за даним Договором. Пунктом 3 Додатку № 1 до Договору сторони визначили вартість юридичних послуг (надання правової допомоги) за даним Договором в твердій грошовій сумі 10 000 грн. Вказана сума сплачується Виконавцю Замовником в готівковій чи безготівковій (перерахуванням коштів на картковий рахунок) формі в день підписання договору. Факт наданих послуг підтверджується підписаними сторонами актом наданих послуг. 
Підставою сплати гонорару є квитанція до прибуткового касового ордера №2 від 03 лютого 2026 року (а.с.78). 
Надання правничої допомоги ОСОБА_2 адвокатом Сорочан Є.В. у межах цивільної справи № 489/9194/25 підтверджується також ордером серії ВЕ №1177672 від 03 лютого 2026 року (а.с.27).
Разом із клопотанням про стягнення витрат на правничу допомогу, представник відповідачки надав суду акт наданих послуг адвокатом у цій справі, зазначивши, що загальна вартість наданих послуг станом на 07 квітня 2026 року складає 10000 грн. Виконавцем за Договором були надані наступні послуги (виконана робота): усні консультації, вивчення документів, узгодження правової позиції з Замовником; ознайомлення 17 лютого 2026 року з матеріалами справи в приміщенні Інгульського районного суду м. Миколаєва; складання відзиву на позов від 04 березня 2026 року та оформлення його відповідно до вимог ЦПК України; прибуття до Інгульського районного суду м. Миколаєва на судове засідання та участь у судовому засіданні 30 березня 2026 року; складання заяви про долучення доказів на підтвердження понесених судових витрат та ухвалення додаткового рішення у справі від 07 квітня 2026 року (а.с.77).
Заперечуючи щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції та оскаржуючи додаткове рішення про стягнення цих витрат, позивач в апеляційній скарзі посилався на те, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 10000,00 гривень, є завищеним та не відповідає як критеріям, які б свідчили про складність розглянутої справи, так і іншим критеріям, визначеним в частині 4 статті 137 ЦПК України. Крім того, відповідач у відзиві не зазначав про розмір понесених, або про розмір очікуваних витрат на правничу допомогу в зв`язку із розглядом справи, що на думку позивача додатково свідчить про їх фактичну відсутність у відповідача.
Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача - адвокат Сорочан Є.В., подав до суду відзив на позов та приймав участь в судовому засіданні, яке тривало 20 хвилин.
Колегія суддів, беручи до уваги заперечення позивача, характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, вважає, що при визначені розміру витрат на правову допомогу у сумі 3000 грн, суд першої інстанції не повній мірі врахував, що з наданих документів не убачається доведеності та обґрунтованості понесення адвокатських витрат, саме у визначеній судом сумі. Зазначена сума адвокатських витрат є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи у суді першої інстанції, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг з урахуванням часу здійснення представництва у суді (приймав участь в одному судовому засіданні).
Водночас, колегія суддів вважає, що розмір витрат на правничу допомогу у даній справі у сумі 2000 грн, відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.
Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22), а також постанові Верховного Суду від 24 березня 2023 року у справі № 484/449/22.
За такого, додаткове рішення суду першої інстанції має бути змінено на підставі пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, зменшивши розмір витрат на професійну правничу допомогу з 3000 грн до 2000 грн.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Додаткове рішення Інгульського районного суду міста Миколаєва від 20 квітня 2026 року – змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі ) грн.
Відновити дію додаткового рішення Інгульського районного суду міста Миколаєва від 20 квітня 2026 року, зупиненого на підставі ухвали Миколаївського апеляційного суду від 02 червня 2026 року.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий    	І.В. Лівінський	
Судді	Т.Б. Кушнірова  О.О. Ямкова	

Повне судове рішення складено 16 липня 2026 року.