| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/4587/25 Головуючий у 1-й інстанції: Гаврилюк В.О.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Черпака Ю.К.,
суддів Кобаля М.І., Терези Ю.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та адвоката Лозінської Оксани Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року, ухвалене в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2025 року  ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) через уповноваженого представника звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - ГУ ПФУ в Черкаській області, відповідач) і просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 057050012064 від 21.02.2025 про відмову у призначенні пенсії за вислугою років згідно п. "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити пенсію ОСОБА_1 за вислугою років відповідно до п. "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у відповідності до п. 14-6.2. Розділу XV Прикінцевих положень ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 1058-IV з 15.06.2022, зарахувавши ОСОБА_1 період з 01.09.1980 до 01.03.1984 (навчання), з 14.11.1990 до 04.09.1992 - до загального стажу роботи; період з 01.09.1986 до 30.06.1988 (навчання), з 14.11.1990 до 04.09.1992, з 11.10.2017 до 14.06.2022 - до пільгового стажу роботи відповідно до п. "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-з/2020.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач протиправно не зарахував періоди навчання з 01.09.1986 по 30.06.1988 - 01 рік 10міс. 0 днів та роботи з 14.11.1990 по 04.09.1992 - 01 рік 09 міс. 21 день, з 11.10.2017 по 14.06.2022 - 04 роки 9 міс. 0 днів до пільгового страхового стажу відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" при вирішенні питання про призначення пенсії. Загальний стаж позивача складає 25 років 04 місяці 19 днів, а тому він має право на призначення пенсії за вислугою років з 15.06.2022 відповідно до п. 14-6.2. Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 057050012064 від 21.02.2025 про відмову в призначенні пенсії за вислугою років ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.02.2025 про призначення пенсії та прийняти рішення за наслідками розгляду заяви з урахуванням висновків суду у мотивувальній частині цього рішення.
У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 484 грн 48 коп.
Ухвалюючи таке рішення, суд виходив з того, що вимоги позивача про зарахування періоду роботи з 11.10.2017 до 14.06.2022 до спеціального стажу є необґрунтованими, оскільки достатність спеціального стажу, що необхідний для призначення пенсії за вислугу років, визначається станом на 11.10.2017. Згідно форми РС-право, відповідач не врахував до страхового стажу позивача період з 01.09.1980 до 01.03.1984 у повному обсязі та не врахував до спеціального стажу періоди навчання та роботи з 01.09.1986 до 30.06.1988 та з 14.11.1990 до 04.09.1992. Суд зазначив, що аналіз спірного рішення відповідача вказує на те, що останнє не містить жодного правового обґрунтування не врахування вказаних періодів до стажу позивача, хоч це питання є ключовим під час перевірки наявності права позивача на пенсію за вислугу років. Невмотивованість рішення суб`єкта владних повноважень є підставою для його скасування, у зв`язку із чим суд вважав за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області 057050012064 від 21.02.2025. Зміст спірного рішення не дає можливості встановити у повному обсязі підстави відмови у призначенні пенсії, оскільки воно не містить правового обґрунтування не врахування періоду навчання та роботи до спеціального стажу, у зв`язку із чим, виконуючи завдання адміністративного судочинства, передбачене у ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку, що у цьому випадку слід зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 13.02.2025 про призначення пенсії та прийняти рішення за наслідками розгляду заяви з урахуванням висновків суду у мотивувальній частині цього рішення.
В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Черкаській області, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, необгрунтованості судового рішення, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що в ході розгляду документів до страхового стажу не враховано періоди трудової діяльності особи згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки записи внесено з порушенням Інструкції № 162, а саме: - з 01.09.1980 по 01.03.1984 (не зазначено дату видачі диплома, на підставі якого внесено запис); - з 14.11.1990 по 27.08.1991 (має місце виправлення дати наказу про звільнення з роботи); - з 28.08.1991 по 04.09.1992 (має місце виправлення дати наказу про прийняття на роботу). Вік позивача на дату звернення 59 років 08 місяців 24 днів, страховий стаж становив 33 роки 05 місяців 16 днів, спеціальний стаж, що дає право на призначення пенсії за вислугу років на 11.10.2017 (дата внесення змін до Закону №1058),- 16 років 11 місяців 28 днів (враховано періоди з 15.08.1988 по 14.11.1990, з 05.09.1992 по 22.04.1994 та з 01.09.2004 по 11.10.2017).Тому, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області прийнято рішення № 057050012064 від 21.02.2025 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту 2-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-ІV у зв`язку з відсутністю спеціального стажу роботи на 11.10.2017 - 26 років 6 місяців. Це не було враховано судом першої інстанції, в результаті чого ухвалено судове рішення з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В апеляційній скарзі адвокат Лозінська О.О. в інтересах позивача просить змінити рішення суду і задовільнити позов у редакції заявлених позовних вимог. Підставами для цього зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права. Не погоджується з висновком про відсутність підстав для зарахування до спеціального стажу періоду його роботи з 11.10.2017 до 14.06.2022, оскільки за даними «Індивідуальних відомостей про застраховану особу, форма ОК-5» за цей період спеціальний стаж позивача облікований за кодом ЗПЗ055Е1, який застосовується з 05 листопада 1991 року та має назву «Працівники освіти за наявності спеціального стажу роботи за Переліком, що затверджується у порядку, який визначається постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років". Вважає, що усі заявлені у позовній заяві періоди роботи підлягають зарахуванню до спеціального стажу, що разом із підтвердженим стажем (16 років 11 місяців 28 днів) складає 25 років 04 місяці 19 днів і дає право на призначення пенсії за вислугою років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 15.06.2022 - наступного дня після звільнення з Маріупольської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату I-II ступенів №11 Донецької обласної ради.
Апеляційний розгляд справи відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних доказів.
Згідно з частинами першою та другою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.
Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, повноту встановлення фактичних обставин справи та їх правову оцінку, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .
14.01.2025 позивач подав заяву про призначення пенсії за вислугу років.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 21.01.2025 № 057050012064. Рішення мотивовано тим, що відповідно до пункту 2-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (на 11.10.2017) мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". Згідно з пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01 квітня 2015 року не менше 25 років, на 01 січня 2016 року - 25 років 6 місяців, на 10 жовтня 2017 року - 26 років 6 місяців. Вік заявника 59 років. Страховий стаж особи становить 33 роки 5 місяців 15 днів. Не працює. В ході розгляду документів до страхового стажу не враховано періоди трудової діяльності особи згідно записів трудової книжки ( НОМЕР_1 ), оскільки записи внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях від 20.06.1974 № 162, а саме: - з 01.09.1980 по 01.03.1984 (не зазначено дату видачі диплома, на підставі якого внесено запис); - з 14.11.1990 по 27.08.1991 (має місце виправлення дати наказу про звільнення з роботи); - з 28.08.1991 по 04.09.1992 (має місце виправлення дати наказу про прийняття на роботу). Спеціальний стаж роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років з 15.08.1988 по 14.11.1990, з 05.09.1992 по 22.04.1994 та з 01.09.2004, станом на 11.10.2017 складає 16 років 11 місяців 28 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років.
13.02.2025 позивач повторно звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою щодо призначення пенсії за вислугу років.
Рішенням від 21.02.2025 № 057050012064 ГУ ПФУ в Черкаській області відмовило позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального стажу, передбаченого цією нормою закону. У рішенні відповідач навів ті ж норми законів, на які було посилання в рішенні ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 21.01.2025, і зазначив, що вік заявника 59 років, страховий стаж становить 33 роки 5 місяців 16 днів, у тому числі спеціальний стаж, що дає право на пенсію за вислугу років станом на 10.10.2017, - 16 років 11 місяців 28 днів. Зазначено, що за документами, наданими заявником, Головним управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 21.01.2025 № 057050012064 з обґрунтуванням результатів розгляду документів.
Звернення позивача від 26.02.2025 на вебпортал Пенсійного фонду України було розглянуте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області, які листами відповідно від 10.03.2025 і 26.03.2025 повідомили його про недостатність спеціального стажу, у зв`язку з чим Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області прийнято рішення від 21.02.2025 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років. Констатовано, що до страхового стажу не враховано періоди трудової діяльності згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки записи внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях від 20.06.1974 № 162, а саме: - з 01.09.1980 по 01.03.1984 (не зазначено дату видачі диплома, на підставі якого внесено запис); - з 14.11.1990 по 27.08.1991 (має місце виправлення дати наказу про звільнення з роботи); - з 28.08.1991 по 04.09.1992 (має місце виправлення дати наказу про прийняття на роботу). Додатково повідомлено, що з 20.05.2025 позивач матимете право на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону №1058.
Не погодившись з рішенням ГУ ПФУ в Черкаській області про відмову в призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі- Закон №1788-ХІІ), який набрав чинності з 01.01.1992, визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Згідно із статтею 7 цього Закону звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Положеннями статті 52 Закону № 1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.
Пунктом "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ (в редакції до 02.03.2015) передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (далі - Закон № 213-VIII) статтю 55 Закону №1788-ХІІ викладено в новій редакції. Так право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" вказаної статті мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України (далі - Закон № 911-VIII) внесені зміни до статті 55 Закону № 1788-ХІІ, зокрема у пункті "е" в абзаці першому слова «незалежно від віку» замінено словами та цифрами «після досягнення 55 років і» та доповнено абзацами дванадцятим - двадцять п`ятим.
Пункт "е" у новій редакції визначав, що працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення мають право на пенсію за вислугу років після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.
Рішенням Конституційного Суду України від 4 червня 2019 року № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.
Конституційний Суд України зазначив, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.
Суд вказав, що положення п. "а" ст. 54, ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом № 911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у п. "а" ст. 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення", та 55 років для осіб, зазначених у пунктах "е", "ж" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням ст. ст. 1, 3, ч. 3 ст. 22, ст. 46 Основного Закону України.
Також Конституційний Суд України зазначив, що положення п. "а" ст. 54, ст. 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213 щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави, з огляду на що, оспорювані положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, суперечать положенням ст. ст. 1, 3, 46 Основного Закону України.
Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 року № 2-р/2019 положення п. "а" ст. 54, ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 зі змінами, внесеними Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Тобто зазначені положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" втратили чинність з 4 червня 2019 року.
Тому, з 4 червня 2019 року при призначенні пенсії за вислугу років необхідно керуватися статтею 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, чинній до внесення змін Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, які визнано неконституційними.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на день звернення позивача із заявою про призначення пенсії за вислугу років пункт "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачав, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. 
Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909.
Відмовляючи у задоволенні заяви про призначення пенсії, відповідач зазначив, що в позивача станом на 11 жовтня 2017 року відсутній достатній спеціальний стаж роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років. 
З цього приводу суд зазначає наступне.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV), який набрав чинності 01.01.2004.
03 жовтня 2017 року прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII, яким з 11 жовтня 2017 року розділ XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2-1.
Згідно з пунктом 2-1 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Також Законом № 2148-VІІІ пункт 16 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-XII викладено у наступній редакції: "До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії".
Враховуючи приписи пунктів 2-1 та 16 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, пенсія за вислугу років згідно з положеннями пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення станом на 11 жовтня 2017 року.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 27 липня 2022 року у справі № 440/1286/20.
За наведених обставин суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позовної вимоги про зарахування періоду роботи з 11.10.2017 до 14.06.2022 до спеціального страхового стажу, оскільки достатність спеціального стажу, що необхідний для призначення пенсії за вислугу років, визначається станом на 11.10.2017.
З рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії від 21.02.2025, яке повторює зміст такого ж рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 21.01.2025, вбачається, що відповідачем не зараховано до страхового стажу період навчання позивача з 01.09.1980 по 01.03.1984 (не зазначено дату видачі диплома, на підставі якого внесено запис), з 14.11.1990 по 27.08.1991 (має місце виправлення дати наказу про звільнення з роботи), з 28.08.1991 по 04.09.1992 (має місце виправлення дати наказу про прийняття на роботу) та зараховано спеціальний стаж роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, з 15.08.1988 по 14.11.1990, з 05.09.1992 по 22.04.1994 та з 01.09.2004 до 11.10.2017.
Позивачем заявлені вимоги про зарахування періодів з 01.09.1980 до 01.03.1984 (навчання), з 14.11.1990 до 04.09.1992 - до загального стажу роботи; періодів з 01.09.1986 до 30.06.1988 (навчання), з 14.11.1990 до 04.09.1992, з 11.10.2017 до 14.06.2022 - до пільгового стажу роботи відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-XII страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до статті 56 Закону № 1788-XII (у первинній редакції) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших 
кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і 
тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також:
а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів за умови сплати страхових внесків;
в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки та органах внутрішніх справ, незалежно від місця проходження служби;
д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі;
При призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах. 
Такі ж правила зарахування трудової діяльності до стажу роботи були передбачені статтею 67 Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» від 15.05.1990 N 1480-I, який набрав чинності з 01.01.1991.
За приписами статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктами 2.3, 2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року № 162 (чинної у період навчання і роботи позивача у спірні періоди), усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
У випадку виявлення неправильних чи неточних записів відомостей про роботу виправлення здійснюються адміністрацією підприємства, де був внесений відповідний запис.
Аналіз наведених законодавчих норм вказує на те, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на відповідальну особу підприємства, установи, організації, а працівник не може бути позбавлений права на пенсійне забезпечення через неналежну організацію ведення обліку трудової книжки роботодавцем.
Відповідно до трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , датою заповнення якої є 27.09.1982, та відомостей про трудову діяльність з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування позивач:
- навчався в Жданівському індустріальному технікумі з 01.09.1980 по 01.03.1984. За розподілом направлений на Нікопольський південно-трубний завод (Диплом НОМЕР_3);
- 24.05.1984 прийнятий в трубопрокатний цех №2 Нікопольського південно-трубного заводу, де працював до призову в Радянську Армію 05.06.1984;
- 22.08.1986 зарахований до числа учнів Донецького технікуму фізкультури та спорту (наказ № 208-Л від 22.08.1986) та 30.06.1988 відрахований із числа учнів у зв`язку із завершенням навчання (наказ № 120-У від 30.06.1988);
- 15.08.1988 призначений на посаду вчителя фізичного виховання в СШ №17 (наказ по райвно №736-к від 22.08.1988 та наказ по школі від 16.08.1988 №119);
- 14.11.1990 звільнений з посади вчителя фізвиховання СШ №17 по переводу (наказ по Жовтневому райвно від 13.11.1990 №151-к);
- 14.11.190 призначений на посаду вчителя фізкультури СШ №40 по переводу із СШ №17 (наказ по РВНО від 13.11.1990 №132-к);
- 27.08.1991 звільнений з посади вчителя фізкультури по переводу в СШ №28 (наказ міськвно від 15.08.1991 №57-к);
- 28.08.1991 призначений вчителем фізкультури в порядку переводу на час відсутності основного працівника в СШ №28 (наказ №450 від __.08.1991 по Іллічовському райвно, день наказу виправлений на « 19»);
- 05.09.1992 переведений на постійне місце роботи вчителем фізкультури СШ №28 (наказ по СШ №28 від 05.09.1992 №288).
Отже, послідовність записів у трудовій книжці про навчання в технікумі з 01.09.1980 по 01.03.1984, а після цього робота на заводі за набутою спеціальністю підтверджує обгрунтованість доводів позивача про необхідність зарахування зазначеного періоду навчання до загального страхового стажу. Відсутність дати видачі диплома не є істотним недоліком трудової книжки, що нівелює встановлений факт навчання.
При вирішенні питання про зарахування навчання позивача в Донецькому технікумі фізкультури та спорту з 01.09.1986 по 30.06.1988 до спеціального стажу колегія суддів керується такими нормами законодавства.
Пунктом 3 Примітки до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992р., яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років. 
Подібно до цього, за вимогами пункту 5 постанови Верховної Ради СРСР від 15.05.1990 №1481-I «Про порядок введення в дію Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» збережено порядок, що діяв до введення в дію Закону, щодо призначення і виплати пенсій за вислугу 
років працівникам освіти, охорони здоров`я, спортсменам.
Згідно з пунктом 2 Положення про порядок обчислення стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти і охорони здоров`я, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 №1397 на виконання статті 58 Закону СРСР «Про державні пенсії» від 14.07.1956р, в стаж роботи вчителів та інших працівників освіти, крім роботи, зазначеної в пункті 1 цього Положення, зараховується час навчання в педагогічних навчальних закладах і університетах, якщо йому безпосередньо передувала і безпосередньо за ним слідувала педагогічна діяльність.
Отже, час навчання в Донецькому технікумі фізкультури та спорту з 01.09.1986 по 30.06.1988, що засвідчений записами в трудовій книжці та дипломом серії НОМЕР_2 , виданим 01.07.1988 за фахом викладача фізичної культури, після якого позивач з 15.08.1988 почав працювати у школі вчителем фізичного виховання, підлягає зарахуванню до стажу для призначення пенсії за вислугу років.
Послідовні та безперервні записи в трудовій книжці позивача про його роботу на посадах вчителя фізичного виховання/ фізкультури (переведення з одного навчального закладу до іншого), скріплені печатками як відповідних середніх шкіл, так і районних відділів народної освіти, підтверджують спеціальний педагогічний стаж з 14.11.1990 по 04.09.1992. Інших підстав для неврахування цього стажу, окрім недоліків заповнення трудової книжки, відповідач не назвав.
Таким чином, заявлені позовні вимоги про зарахування вказаних періодів навчання та роботи до певного виду страхового стажу підлягають задоволенню, а рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії - скасуванню. 
Оскільки суд першої інстанції у рішенні не навів чітких і зрозумілих мотивів про обгрунтованість цих позовних вимог, за винятком періоду роботи з 11.10.2017 до 14.06.2022, тобто фактично ухилився від їх вирішення по суті, а в підсумку відмовив у їх задоволенні, чим виключив можливість урахування висновків суду у мотивувальній частині його рішення при повторному розгляді відповідачем заяви позивача, то судове рішення необхідно скасувати у відповідній частині відмови в позові та ухвалити нове про його задоволення. 
Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року у справі №1-з/2020, на яке є посилання у позовній заяві, не має відношення до спірних правовідносин.
Обраний спосіб захисту порушеного права шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.02.2025 про призначення пенсії та прийняти рішення за наслідками розгляду цієї заяви відповідає встановленим у кінцевому рахунку фактичним обставинам справи та компетенції суду, визначеній статтею 245 КАС України.
Рішення суду про відмову в задоволенні позовних вимог про зобов`язання зарахувати до пільгового стажу період роботи з 11.10.2017 до 14.06.2022 та призначити пенсію за вислугою років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 15.06.2022 залишається в силі, тому відсутні підстави для перерозподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та адвоката Лозінської Оксани Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.
Скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 червня 2025 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зарахування ОСОБА_1 періоду навчання з 01.09.1980 до 01.03.1984 до загального страхового стажу, періодів навчання з 01.09.1986 до 30.06.1988 та роботи з 14.11.1990 до 04.09.1992 до пільгового стажу роботи відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та ухвалити нове рішення.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1980 до 01.03.1984 до загального страхового стажу, періоди навчання з 01.09.1986 до 30.06.1988 та роботи з 14.11.1990 до 04.09.1992 до пільгового стажу роботи відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Кобаль М.І.

Тереза Ю.О.