Подільський районний суд міста Полтави 

Справа № 553/2066/26 
Провадження № 2/553/1630/2026 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України
10.09.2026 | м. Полтава

Подільський районний суд міста Полтави в складі головуючого судді Фоміної Ю.В., за участю секретаря Летюченко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №553/2066/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В:
У травні 2026 року до суду звернулося ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 09.02.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Манівео Швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 160839386 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, який підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора.
Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора SHAW-3546.
Відповідно до умов Кредитного договору позикодавець надав ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 5 100,00 грн, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.
Відразу після цього ТОВ «Манівео Швидка Фінансова допомога» перерахувало кошти в сумі 5 100,00 грн на банківську картку відповідача № 4441-11ХХ-ХХХХ-5112, що свідчить про прийняття відповідачем пропозиції кредитодавця.
В подальшому відповідачем ОСОБА_1 було збільшено суму кредиту, в зв`язку з чим загальна сума заборгованості становить 18 250,00 грн.
09.02.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Манівео Швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № МВ/ТП/44 згідно якого від ТОВ «Фінансова компанія «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідача.
04.12.2025 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу № 04/1225-01.
Відповідно до виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 160839386 від 09.02.2025, становить 34 243,89 грн: з яких: 9 651,11 грн - заборгованість по тілу кредиту; 19 767,22 грн - сума заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн. - сума заборгованості за комісією; 4825,56 грн – заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи).
Позивачем, вимога про стягнення штрафних санкцій у межах даного позову на суму 29 418,33 грн, не заявлено.
На підставі викладеного позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за Кредитним договором № 160839386 від 09.02.2025 року в розмірі 29 418,33 грн та понесені судові витрати.
Ухвалою Подільського районного суду міста Полтави від 08.06.2026 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
В судове засідання представник позивача не з`явився, однак просив суд розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження, без виклику сторін.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, але надала на адресу суду заяву, в якій прохала зменшити суму кредита та розстрочити виконання рішення суду у зв`язку із скрутним майновим станом та тяжкими сімейними обставинами. 
Судом встановлено, що 09.02.2025 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 16083936 на суму 5100,00 грн.
Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора SHAW-3546.
Відповідно до умов Кредитного договору позикодавець надав ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 5100,00 грн, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.
В подальшому відповідачем було збільшено суму кредиту, у зв`язку з чим загальна сума кредиту становить – 18 250,00 грн.
На виконання умов кредитного договору, 09.02.2025 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» переказала кошти у безготівковим зарахуванням на платіжну картку № 4441-11ХХ-ХХХХ-5112 відповідача, зазначену в паспорті споживчого кредиту, що в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію ТОВ « Манівео швидка фінансова допомога». Кредитодавець виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі. 
Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 357,70 % річних. Тип процентної ставки – фіксована. Відповідно до п. 7.4 проценти за договором сплачуються у наступному порядку, протягом дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня дисконтного періоду кредитування. У разі продовження позичальником дисконтного періоду кредитування чи поновлення дисконтного періоду, позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення Дисконтного періоду кредитування, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти щоденно.
Загальний строк кредитування за договором складає до 1826 днів.
15.07.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Манівео Швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № МВ-ТП/44 згідно якого від ТОВ «Фінансова компанія «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідача.
04.12.2025 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу № 04/1225-01.
Відповідно до виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 160839386 від 09.02.2025, становить 34 243,89 грн: з яких: 9 651,11 грн - заборгованість по тілу кредиту; 19 767,22 грн - сума заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 0,00 грн. - сума заборгованості за комісією; 4825,56 грн – заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи).
Позивачем, вимога про стягнення штрафних санкцій у межах даного позову на суму 4825,56 грн, не заявлено.
У відповідності до приписів діючого цивільного законодавства - цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства, і виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства (ст.14 ЦК України).
Тож, зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства, що передбачено ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, і, у разі порушення зобов`язання - настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, в тому числі, і у вигляді - відшкодування збитків (ст.611 ЦК України), при цьому, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, до того ж, прострочивши виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.625 ЦК України).
І порушенням зобов`язання - і є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання (ст.610 ЦК України).
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст.527 ЦК України).
У відповідності до ст.1048 ч.1, ст.1054 ч.1 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, і розмір та порядок одержання процентів встановлюється договором.
За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст.536 ЦК України).
І якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму, відповідно до ст.625 ЦК України, і, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України (ст.1050 ЦК України)
У відповідності до ст.1048 ч.1 ЦК України - позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, і розмір та порядок одержання процентів встановлюється договором.
Підпис у сфері електронної комерції визначено ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» за №675-VIII від 03 вересня 2015 року, за умовами якої, якщо, відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину, або ж - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом України «Про електронний цифровий підпис», - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Згідно з ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Згідно ч. 1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. Така позиція викладена і Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року № 6-979цс15.
Таким чином, суд, дослідивши надані в судове засідання матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, і, відповідно, оцінивши надані докази, які мають значення для правильного вирішення справи, приходить до висновку, що позовна заява ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягає до часткового задоволення. 
Судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 було здійснено платежі на погашення заборгованості на загальну суму 14 980,00 грн, а саме: 21.02.2025 року – 3959,00 грн,05.03.2025 року на суму 1270,00 грн, 11.03.2025 року на суму – 1629,00 грн, 16.03.2025 року на суму – 711,00 грн, 21.03.2025 року на суму -2910,00 грн, 28.03.2025 року на суму 852,00 грн, 09.04.2025 року на суму – 1062,00 грн, 09.05.2025 року на суму 2587,00 грн. 
Відповідно до розрахунку заборгованості наданого стороною позивача сплачена сума відповідачем ОСОБА_1 зараховані частково в суму сплати відсотків, сплати комісії 912,50 грн.
Відповідно до пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово продовжувався та триває донині.
Тому, зарахована позивачем неустойка у сумі 4825,56 грн, суперечить наведеним положенням пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. Таким чином, дана сума підлягає відрахування з пред`явленої до стягнення суми заборгованості по відсоткам (19767,22 грн – 4825,56 грн. = 14941,66 грн).
Щодо зарахування позивачем сплачених відповідачем коштів в рахунок сплати заборгованості по комісії за надання кредиту суд зазначає таке.
Згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері, у зв`язку з чим, у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Правилами ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).
Як виснував Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 31.07.2025, прийнятій у справі №199/441/21, провадження №61-9002св23, положення договору про надання споживчого кредиту, які передбачають здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону «Про споживче кредитування», є нікчемними.
Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі №708/195/19.
Як уже зазначалося судом вище, умовами укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 договору встановлено комісію за надання кредиту, тобто фактично встановлено плату позичальника за дії, які не є послугою в розумінні Закону України «Про споживче кредитування».Враховуючи наведене, умови щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання та обслуговування кредиту, є по своїй природі нікчемними. Тому, зарахована позивачем комісія у сумі 912,50 грн, суперечить наведеним вимогам та  дана сума підлягає відрахування з пред`явленої до стягнення суми заборгованості по відсоткам (19767,22 грн – 912,50 грн (комісія) - 4825,56 грн (неустойка) = 14 029,16 грн).
Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» в сумі 23 680,27 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту – 9651,11 грн, заборгованості по відсоткам – 14029,16 грн.
В позовній заяві, представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.
Позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано договір про надання правової допомоги № 20/01/26-02 від 20.01.2026 року, додаткову угоду № 25771515137 від 21.01.2026.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.
У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Таким чином, позивачем підтверджені судові витрати, які понесені ним у зв`язку з розглядом цивільної справи та які підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 5 634,65 грн.
За правилами ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору при зверненні до суду, підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2143,09 грн.
Поряд з цим, відповідачем ОСОБА_1 було подано заяву про розстрочку судового рішення терміном на 1 (один) рік. В обгрунтування заяви зазначила, що у зв`язку зі складним матеріальним становищем, та перебування на утриманні матері пенсійного віку, як має тяжкий стан здоров`я та має статус внутрішньо переміщеної особи. В заяві зазначала, що вона працює має нерегулярний прибуток у незначному розмірі, тому зважаючи на вказані обставини, прохала суд визнати дані обставини об`єктивними та вирішити питання про розстрочку суми заборгованості. 
За приписами ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Розстрочка, виходячи з положень вказаної статті - це надання боржникові права проводити виконання рішення у частинах і в строки, встановлені судом.
Законом встановлено, що критерієм визначення підстав для розстрочки виконання рішення є обставини, які утруднюють виконання судового рішення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішити питання про їх наявність з урахуванням всіх обставин справи, а також прав та законних інтересів сторін виконавчого провадження.
Підстави, які зумовлюють необхідність розстрочки виконання рішення, мають оціночний характер, так як законодавцем не надано його вичерпного переліку.
Обставинами, які утруднюють виконання рішення, можуть бути тільки ті обставини, які існують насправді і які безпосередньо не дозволяють виконати судове рішення в обсязі, строки та в порядку, визначеному в ньому.
Вирішуючи питання розстрочки виконання рішення, суд повинен виходити із засад доцільності та необхідності захисту інтересів, насамперед, стягувача, права якого підтверджені судовим рішенням, але при цьому дотримувати баланс інтересів і боржника, на його право на розстрочку чи відстрочення виконання судового рішення.
Відповідно до ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.
Системне тлумачення ст. 435 ЦПК України та ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», дає підстави дійти висновку, що у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, з заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що заявниця має скрутне матеріальне становище. Заявниця працює та має нерегулярний прибуток у незначному розмірі. На її утриманні знаходиться матір пенсійного віку, які має тяжкий стан здоров`я та є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджено документально, а також те, що вона не намагається уникнути виконання рішення, суд вважає за можливе допустити розстрочку виконання рішення суду, а саме розстрочки боргу у розмірі 23 680,27 коп., судового збору у сумі 2143,09 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 634,65 грн строком на 12 місяців.
На підставі викладеного, з урахуванням ст.ст. 509, 526, 549, 550, 610, 612, 625, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 279, 141,353-354, 435 ЦПК України , -
У Х В А Л И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (місцезнаходження:01133, м. Київ, бул. Лесі Українки,34, оф. 333, ЄДРПОУ: 43541163,) заборгованість за Кредитним договором № 592408560 від 24.03.2025 року у загальному розмірі 23 680,27 грн (двадцять три тисячі шістсот вісімдесят грн 27 коп.), судовий збір у сумі 2143,09 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 634, 65 грн.
В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.
Допустити розстрочку виконання рішення Подільського районного суду міста Полтави від 10.09.2026 по справі № 553/2066/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договоромв розмірі 23 680,27 грн., судового збору в сумі 2143,09 грн та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5 634,65 грн.
Сплату загальної суми заборгованості в розмірі 31458,01 грн. розстрочити на 12 місяців щомісячними платежами у розмірі 2621,50 грн., починаючи з дня набрання рішення законної сили.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Подільського районного суду міста Полтави | Ю. В. Фоміна