Справа № 509/2893/26 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року с-ще Овідіополь
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12026162380000072 від 14.02.2026 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села П`ятигорське Державинського району Тургайської області Республіки Казахстан, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «молодший сержант», не одруженого, утриманців не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, –
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 , на початку 2025 року, більш точний час та дату в ході досудового розслідування не встановлено, під час виконання бойового завдання, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи у АДРЕСА_3 , знайшов, тим самим незаконно придбав, ручну осколкову гранату М67 з маркуванням «Grenade, Hand, Frag, Delay, M67, COMP В DAZ 23J026-004, TNS23F023-0553771» із запалом типу M213 з маркуванням «FUZE M213 NAM 23D 042-004» та патрони калібру 12,7x99 мм. у кількості 2 одиниць.
Надалі, усвідомлюючи, що зазначені предмети є бойовими припасами, обіг якого заборонено без передбаченого законом дозволу, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, обвинувачений ОСОБА_4 незаконно перевіз вказані бойові припаси до місця свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де зберігав їх без передбаченого законом дозволу, всупереч вимогам п. 21 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання зброї, боєприпасів та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 (зі змінами), а також «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 (зі змінами).
07.03.2026 року в період часу з 07 години 32 хвилини по 10 годину 47 хвилин, під час проведення обшуку співробітниками поліції, за адресою: АДРЕСА_2 , у житловому будинку де проживає обвинувачений ОСОБА_4 , у гаражі домоволодіння виявлено та вилучено запал M213, що є засобом підриву та належить до бойових припасів, корпус гранати М67, що містить заряд вибухової речовини (суміш тринітротолуолу і гексогену) та належить до вибухових речовин, які при конструктивному поєднанні утворюють ручну осколкову гранату типу М67 та патрони калібру 12,7x99 мм. (.50 BMG) у кількості 2 штук, які є бойовими припасами.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст.263 КК України, як придбання, перевезення та зберігання бойових припасів та вибухових речовин, без передбаченого законом дозволу.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, надавши показання, що вчинив кримінальне правопорушення при викладених вище обставинах, докази, що маються в матеріалах кримінального провадження не оспорює, як і не оспорює фактичні обставини вчиненого ним злочину. У вчиненому щиро розкаявся.
За згодою учасників судового провадження, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, з врахуванням свідчень обвинуваченого, судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, суд впевнився у правильності розуміння обвинуваченим ОСОБА_4 та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, а також судом було роз`яснено обвинуваченому, учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Заслухавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази в частині характеризуючих матеріалів, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину є встановленою і доведеною належними і допустимими доказами, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання, перевезення та зберігання бойових припасів та вибухових речовин, без передбаченого законом дозволу.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України, є тяжким злочином, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «молодший сержант», за місцем проживання та за місцем проходження військової служби характеризується позитивно, не одружений, утриманців не має, раніше не судимий,
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Зваживши у сукупності викладені обставини, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вчинення обвинуваченим умисного тяжкого злочину, особу винного, його сімейний стан, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку про те, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч.1 ст.263 КК України слід призначити у межах мінімальної санкції даної статті у виді позбавлення волі, та із застосуванням ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, так як, на думку суду, виправлення обвинуваченого можливе без відбування призначеного виду покарання.
Таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим.
У зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, на обвинуваченого ОСОБА_4 слід покласти обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.
Згідно з ч.4 ст.76 КК України, нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.ст. 96-1, 96-2, 100 КПК України.
Процесуальні витрати на залучення експертів становлять у загальному розмірі 8914 грн. 00 коп., які відповідно до ст.124 КПК України необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави.
Підстав для обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 до набрання вироком суду законної сили суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд, –
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначити йому покарання за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття покарання з випробовуванням і встановити іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
На підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В порядку ч.4 ст.76 КК України, ст.163 Кримінально-виконавчого кодексу України, виконання вироку в частині звільнення від відбування призначеного покарання та нагляду за засудженим ОСОБА_4 , покласти на командира військової частини, в якій проходить службу військовослужбовець ОСОБА_4 , а у разі звільнення засудженого ОСОБА_4 з військової служби - на відповідний уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати на залучення експерта в загальному розмірі 8914 (вісім тисяч дев`ятсот чотирнадцять) гривень 00 копійок.
Речові докази після набрання вироком суду законної сили:
- ручна граната - димова DM45 іноземного виробництва, яка знаходяться на зберіганні у камері зберігання речових доказів відділення поліції №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області, - застосувати спеціальну конфіскацію на підставі ст. 96-1, 96-2 КК України, ч. 9 ст. 100 КПК України та конфіскувати у власність держави (для потреб Збройних Сил України).
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_1