Справа № 274/3742/26
Провадження № 1-кп/0274/696/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2026 р. м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 
захисника ОСОБА_4 
обвинуваченого ОСОБА_5 
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62024240020000335 від 31.01.2024 відносно 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Терехове Бердичівського району Житомирської області, громадянина України, розлученого, з професійно-технічною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 5 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.05.2023 №135 солдата ОСОБА_5 зараховано у розпорядження командира військової частини у зв`язку із перебуванням на довгостроковому лікуванні.
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії солдату ОСОБА_5 26.06.2023 проведено медичний огляд гарнізонною ВЛК військової частини НОМЕР_2 та на підставі ст.81 графи II Розкладу хвороб надано відпустку за станом здоров`я на 30 календарних днів.
Однак, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 26.07.2023 о 09:00 год. не повернувся до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , що дислокувалась в АДРЕСА_3 , після щорічної відпустки, після чого проводив час на власний розсуд поза межами військової частини до 11.09.2023, коли самостійно повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 за місцем постійної дислокації в АДРЕСА_3 , чим закінчив вчинення злочину.
За час відсутності на військовій службі солдат ОСОБА_5 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним нез`явлення до військової частини та його причини не повідомляв, та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи це із виконання службових обов`язків.
Крім цього, відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.03.2024 №65 солдат ОСОБА_5 вибув з пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 на лікування до військового шпиталю військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 .
Однак, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 06.03.2024 не прибув на лікування до військового шпиталю військової частини НОМЕР_2 , після чого проводив час на власний розсуд поза межами військової частини до 26.06.2024, коли самостійно повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 за місцем постійної дислокації в АДРЕСА_3 , чим закінчив вчинення злочину.
Крім того, відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.08.2024 №228 солдат ОСОБА_5 вибув з пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 у додаткову відпустку для лікування у зв`язку з хворобою на 30 діб по 07.09.2024 року.
Однак, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, в порушення вимог ст.ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 08.09.2024 до 10:00 год. не повернувся до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , що дислокувалась в АДРЕСА_3 , після додаткової відпустки за станом здоров`я, після чого проводив час на власний розсуд поза межами військової частини до 25.02.2025, коли самостійно повернувся до розташування військової частини НОМЕР_1 за місцем постійної дислокації в АДРЕСА_3 , чим закінчив вчинення злочину.
Також, відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.04.2025 №93 солдат ОСОБА_5 вибув з пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 у додаткову відпустку для лікування у зв`язку з хворобою на 30 діб по 02.05.2025 року.
Однак, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, в порушення вимог ст.ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 03.05.2025 до 10:00 год. не повернувся до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , що дислокувалась в АДРЕСА_3 , після додаткової відпустки за станом здоров`я, після чого проводив час на власний розсуд поза межами військової частини до 03.01.2026, коли був зупинений працівниками Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області, чим закінчив вчинення злочину.
Крім того, солдат ОСОБА_5 , перебуваючи поза межами військової частини, діючи з прямим умислом, направленим на незаконне придбання особливо небезпечної психотропної речовини - PVP, з метою особистого вживання, тобто без мети збуту, у невстановлені слідством час та місці, але не пізніше 03.01.2026, за невстановлених обставин придбав особливо небезпечну психотропну речовину - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл пентан-1-он), яка згідно списку № 2 таблиці 1 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000, віднесено до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг якої заборонено.
У подальшому, після придбання особливо-небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP, у ОСОБА_5 відразу виник умисел, направлений на незаконне її зберігання для власних потреб без мети збуту.
Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на незаконне зберігання особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP, ОСОБА_5 помістив вказану психотропну речовину - PVP до правої кишені штанів, тим самим почав зберігати її при собі поки не був зупинений співробітниками поліції неподалік будинку № 101, що по вул. Пушкіна в м. Бердичеві Житомирської області.
У подальшому, 03.01.2026 під час проведення огляду місця події на відкритій ділянці місцевості поблизу будинку № 101, що по вул. Пушкіна в м. Бердичеві Житомирської області, у період часу з 14 год. 12 хв. по 14 год. 35 хв., ОСОБА_5 добровільно видано та працівниками поліції Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області вилучено придбаний ним прозорий зіп-пакет із кристалічною речовиною білого кольору, яка у своєму складі містить особливу небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл пентан-1-он), масою 0,3362 г, яку ОСОБА_5 незаконно придбав та зберігав для власних потреб без мети збуту.
Кримінальна відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_5 визнається винуватим, передбачена ч. 1 ст. 309, ч.5 ст. 407 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину визнав повністю, не заперечуючи жодних фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті. Підтвердив, що дійсно за обставин, викладених в обвинувальному акті, він йшов у СЗЧ з військової частини НОМЕР_1 . Кожного разу повертався до військової частини через 3-6 місяців. Щодо незаконного придбання психотропної речовини, то вказану речовину він знайшов у вигляді закладки, розумів, що всередині знаходяться заборонені речовини. Залишив знахідку при собі для можливого подальшого вживання. В подальшому його зупинили працівники поліції, яким він добровільно видав психотропну речовину. У вчиненому щиро розкаюється. 
За клопотанням прокурора та згоди учасників судового провадження суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд переконався, що сторони правильно розуміють зміст цих обставин. Сумнівів у добровільності їх позиції у суду немає. Наслідки такого визнання, у вигляді позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, сторонам роз`яснено.
Оцінивши наведені докази, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю та кваліфікує її дії: за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту; ч. 5 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.
Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь небезпечності вчинених ним кримінальних правопорушень, які відносяться до кримінального проступку (ч. 1 ст. 309 КК України) та до тяжкого злочину (ч. 5 ст. 407 КК України), сукупність всіх обставин їх вчинення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, проходив військову службу за мобілізацією, отримав поранення, за місцем служби характеризується посередньо, на спеціалізованих обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, а також обставини, які пом`якшують, обтяжують його покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире розкаяння.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого суд визнає вчинення злочину особою повторно.
З врахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню інших кримінальних правопорушень, зважаючи на те, що обвинувачений раніше не судимий, суд приходить висновку про необхідність призначення покарання в межах санкції статей, за якими він визнається винуватим та шляхом поглинення більш суворим покаранням, яке визначається судом за ч. 5 ст. 407 КК України, як найбільш суспільно небезпечного діяння, менш суворих покарань за ч. 1 ст. 309 КК України. На переконання суду саме такий захід примусу зможе забезпечити досягнення мети покарання і буде відповідати загальним засадам призначення покарання, є необхідним для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як ним так і іншими особами.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Питання про речові докази суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України. 
Процесуальні витрати, пов`язані з залученням експертів, суд в порядку ст. 124 КПК України, стягує з обвинуваченого.
Суд не вбачає підстав для зміни чи скасування обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, при цьому суд враховує особу обвинуваченого, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду та, зважаючи на особу обвинуваченого, вчинення іншого кримінального правопорушення.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_5  визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання: 
- за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень;
- за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суровим обвинуваченому ОСОБА_5 визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п?ять) років.
Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі рахувати з дня набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_5 залишити попередній - тримання під вартою, але не довше ніж на два місяці з дня ухвалення вироку, тобто до 24.09.2026 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 21.05.2026 по день набрання вироком законної сили з розрахунку день за день.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення Житомирським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром судових експертиз матеріалів, речовин та виробів, які становлять 2228 (дві тисячі двісті двадцять вісім) гривень 50 копійок.
Речові докази після набрання вироком законної сили: психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл пентан-1-он), масою 0,3362 г, яка зберігається в спеціальному приміщенні ГУНП в Житомирській області - знищити.
Вирок набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в Бердичівському міськрайонному суді Житомирської області .

Суддя             ОСОБА_1