П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/8248/26 
Головуючий у І інстанції: Поліщук Ірина Миколаївна 
Суддя-доповідач: Матохнюк Д.Б. 
14 вересня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Матохнюка Д.Б. 
суддів: Сторчака В. Ю.  Граб Л.С. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 липня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та постанови, зобов`язання вчинити дії та скасувати постанову, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в якому просив:
-визнати протиправною бездіяльність Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо незакінчення виконавчого провадження №77114199 від 06.02.2025 року з примусового стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору;
- зобов`язати Третій відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закінчити виконавче провадження №77114199 з примусового стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору.
Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 15 липня 2026 року позов задовольнив.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Так, судом першої інстанції встановлено, що на примусовому виконанні у Третьому відділі державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України з 28.04.2016 року по 06.02.2025 року перебувало виконавче провадження ВП №50976658 з виконання виконавчого листа виданого Староміським районним судом м. Вінниці №2-744/10 від 01.06.2010 щодо солідарного стягнення з ОСОБА_1 та інших осіб на користь ПАТ КБ "Укргазбанк" заборгованості за кредитним договором у розмірі 33517 дол. США та 10268,62 грн.
17.01.2025 року ПАТ КБ подано до Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України заяву про повернення виконавчого документу без подальшого виконання відповідно до пункту 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".
На підставі поданої заяви 06.02.2025 року державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.
Керуючись положеннями частини 3 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" 06.02.2025 року постанова про стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження ВП №50976658 від 06.05.2016 року виокремлена в окреме виконавче провадження ВП №77114199 в частині стягнення залишку суми заборгованості виконавчого збору у розмірі 3250,23 дол. США та 1026,86 грн.
В межах вищезазначеного виконавчого провадження ВП №77114199 державним виконавцем Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України вчинилися дії щодо стягнення виконавчого збору.
Разом із тим, стягувач ПАТ КБ "Укргазбанк" 27.03.2026 року направив виконавчий лист №2-744/10 виданий 02.10.2010 року Староміським районним судом міста Вінниця на виконання приватному виконавцю Вінницького виконавчого округу Тимощуку В.В.
Постановою приватного виконавця Вінницького виконавчого округу 30.03.2026 року відкрито виконавче провадження ВП №80628931 на підставі виконавчого листа №2-744/10 виданого 02.10.2010 року Староміським районним судом міста Вінниця, прийнято постанову про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження та постанову про стягнення з боржника основної винагороди.
06.05.2026 року позивач звернувся до відповідача з заявою про закінчення виконавчого провадження.
Листом від 19.05.2026 року №7456/2.2-26/вх.м-976-32-26 відповідачем повідомлено позивача за результатом розгляду його звернення від 06.05.2026 року про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження №77114199, оскільки останнім не надано доказів щодо сплати виконавчого збору.
Не погоджуючись із відмовою відповідача та вказуючи на одночасне стягнення виконавчого збору державним виконавцем та основної винагороди приватним виконавцем за виконання одного й того ж виконавчого документа позивач звернувся до суду з даним позовом.
За результатами встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок щодо обґрунтованості позовних вимог.
Визначаючись щодо компетенції суду по розгляду такого спору, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
За визначеннями, наведеними у пунктах 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Так, спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (Закон № 1404-VIII).
Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
В свою чергу, п.18 Розділу І ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку виконання судових рішень, рішень інших органів та цифровізації окремих етапів виконавчого провадження" від 07 квітня 2026 року № 4833-IX, внесено зміни до таких законодавчих актів України:
18) частину першу статті 74 викласти в такій редакції:
"1. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення, у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у встановленому законом порядку";
Як передбачено абз.2-3 Розділу ІІ Закону № 4833-IX цей Закон набирає чинності через шість місяців з дня його опублікування, крім пунктів 1, 2, підпункту 1 пункту 4, пунктів 6, 9, підпунктів 1, 5, 6, 8, 11, 13, 15-18, 19 (щодо доповнення розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" пунктами 10-11, 10-12, 10-14) пункту 10, пункту 12 розділу I цього Закону, пунктів 2 і 3 цього розділу, які набирають чинності з дня, наступного за днем опублікування цього Закону.
Як вбачається з загальновідомих джерел, вказаний Закон № 4833-IX в частині п.18 Розділу І набрав законної сили 24.04.2026 (опубліковано в "Голос України" 23.04.2026).
В редакції з 24.04.2026, Закон № 1404-VIII передбачає наступну редакцію ч.1, 2 ст.74:
"Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення, у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у встановленому законом порядку.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом."
Тобто, ч.1 ст.74 Закону № 1404-VIII застосовується у разі "виконання судового рішення", а частина 2 ст.74 Закону № 1404-VIII у разі "виконання рішень інших органів (посадових осіб)".
При цьому, відповідно до ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Згідно з ч.1 ст.48 ЦПК України така скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Отже, оскарження дій та рішень державного виконавця про стягнення виконавчого збору (при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого 02.10.2010 Староміським районним судом м. Вінниці у справі №2-744/10 на виконання рішення суду) має бути звернуто до суду, який видав виконавчий документ, у встановленому законом порядку.
Таким чином, положення частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та статей 447, 447-1, 448 ЦПК України не лише виключають розгляд цього спору адміністративним судом, а й безпосередньо визначають суд, уповноважений здійснювати відповідний судовий контроль, та належну процесуальну форму такого контролю.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
У справі «Сокуренко і Стригун проти України» ЄСПЛ указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. У рішенні в справі «Занд проти Австрії» («Zand v. Austria», заява № 7360/76) Європейська комісія з прав людини висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» («Sokurenko and Strygun v. Ukraine», заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24).
Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.
Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 686/23445/17 (провадження № 14-162цс19).
Враховуючи вищезазначене, з огляду на правову природу виконавчого документа та встановлений законом порядок судового контролю за його виконанням, даний спір належить до цивільної юрисдикції.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновків про те, що спір, що розглядається, не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки згідно із процесуальним законом має вирішуватися за правилами цивільного судочинства - судом, який видав виконавчий документ.
Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції помилково прийняв до свого провадження і розглянув справу, яка не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, а тому ухвалене в даній справі рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження в ній. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 313, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України задовольнити частково.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 липня 2026 року скасувати, а провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Третього відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та постанови, зобов`язання вчинити дії та скасувати постанову закрити.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції Вінницького міського суду Вінницької області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. .

Головуючий | | | Матохнюк Д.Б.
Судді | | | Сторчак В. Ю.    Граб Л.С.