Дата документу 25.08.2026 Справа № 317/191/26

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №317/191/26 Головуючий у 1-й інстанції: Громова І. Б.
 
Провадження № 22-ц/807/1586/26 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
25 серпня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача  суддів: | Подліянової Г.С., Кочеткової І.В.,  Кухаря С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу    ОСОБА_1 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 28 квітня 2026 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами, - 
ВСТАНОВИВ:

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами.

В обґрунтування позову зазначено, що 02 вересня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір №75554325, відповідно до якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 4000 грн, на погоджений умовами договору строк 30 днів, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики у розмірі 1,99% .
Крім того, 02 вересня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 77554325 до договору позики № 77554325 від 02.09.2021, відповідно до якої позикодавець збільшив сум наданої позичальнику позики 4000 грн на 1000 грн. Таким чином загальний розмір позики становить 5000 грн.
Вказані договори були підписані ОСОБА_1 із використанням одноразового ідентифікатора, який було надіслано на електрону пошту відповідачки, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
22.02.2022 було укладено договір №22/02/2022 відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №75554325.
10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №75554325.
Відповідач договір не виконав та кредитні кошти разом з відсотками не повернув ні первісному кредитору, ні його правонаступнику.
У зв`язку із порушенням зобов`язань за вказаним договорами відповідач має заборгованість перед позивачем у сумі 15 010,42 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4 999,93 грн, заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення вимоги - 10 009,67 грн, нараховані 3% річних - 0,82 грн.
Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект центр» суму заборгованості за кредитними договорами у розмірі 15 010,42 грн, сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 28 квітня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» суму заборгованості за договором № 77554325 від 02.09.2021 та додатковою угодою № 77554325 від 02.09.2021 до договору позики № 77554325 від 02.09.2021 в розмірі 7985, 00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5000, 00 грн, заборгованість за нарахованими відсотками - 2985, 00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» судовий збір у розмірі 1288, 62 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 28 квітня 2026 року та ухвалити нове, яким відмовити ТОВ «Коллект центр» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивач не надав суду належних доказів законності права вимоги боргу за кредитним договором №77554325 від 02.09.2021, при передачі цього права 22.02.2022 за договором факторингу ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» передав це право позивачу; неповідомлення боржника щодо заміни кредитора; судом допущена помилка в розрахунку процентів щодо ставки за користування кредитом, судом застосована ставка 1,99%, а в договорі №77554325 від 02.09.2021 та розрахунку до нього, передбачена акційна ставка 0,7%, судом не було належним чином перевірено правильність та обґрунтованість розрахунку заборгованості. Судом першої інстанції було порушено право відповідача на належний захист, позивачем не було забезпечене належне вручення відповідачу копії позовної заяви з додатками а доданих до неї документів; копії документів, що знаходились в матеріалах справи були неналежної якості, через що не було змоги долучити до справи правозахисника, позбавлена можливості скористатись правовою допомогою; 04.03.2026 відповідач не з`явилася до суду з поважних причин, а саме через те, що вона проживає на території можливих бойових дій, яка перебуває під постійними обстрілами .

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «Коллект центр» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2026 року це 99 840 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік» з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3328,00 грн (3328,00 грн Х 30 = 99 840 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, ч .2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема: малозначні справи, що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 15 010,42 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. п.1 , 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю доповідача в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що 02 вересня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 77554325, а також Додаткову угоду, яка є невід`ємною частиною вказаного договору. Первісний кредитор надав позичальнику кредит в загальній сумі 5000 грн (4000 грн+1000грн), строком на 30 днів, тобто до 02.10.2021, зі сплатою 1,99%. Позивач довів факт укладення кредитного договору та набуття права вимоги за договорами факторингу. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту, матеріали справи не містять. Отже, розмір процентів відповідно до умов договору, який підлягає стягненню з відповідача, становить 2985, 00 грн, виходячи з розрахунку: 5000 грн (тіло кредиту) х 1,99% (відсоткова ставка) х 30 днів (строк кредиту).

Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідач на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі 9000 грн, суд першої інстанції врахувавши предмет та складність справи, час, необхідний для вчинення дій і надання послуг, а також засад розумності, справедливості та співмірності, відмовив у задоволенні вимоги про стягнення таких витрат у зв`язку з недоведеністю їх розміру. 

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Судом встановлено, що 02 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №75554325 (а.с.25). 
Пунктом 2.1 договору встановлено, що сума кредиту складає 4000, 00 грн.
Відповідно до п. 2.2 договору строк кредиту складає 30 днів, з кінцевим терміном повернення 02.10.2021.
Згідно п. 2.3 договору процентна ставка за користування коштами кредиту - 1,99%.
За умовами п.1 договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника.
У розділі договору «Реквізити та підписи сторін» у графі «Клієнт» містяться персональні дані ОСОБА_1 , зокрема: РНОКПП, паспортні дані, зареєстроване місце проживання, а також підпис ОСОБА_1 .
Вказаний договір укладено дистанційно, в електронній формі, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором - YT44KscH2S. 
Крім того, 02 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 77554325 до договору позики № 77554325 від 02.09.2021, на підставі якої було позикодавцем було збільшено суму наданої позики з 4000 грн на 5 000 грн за заявою позичальника (а.с.47).
Додаткова угода №1 підписана шляхом електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора - lpe61ligw3.
З довідок від 19 лютого 2025 року ТзОВ «ФК «Фінекспрес» вбачається здійснення переказу грошових коштів на суми 4000 грн та 1000 грн отримувачу ОСОБА_1 на карту № НОМЕР_1 , дата платежу двічі 02 вересня 2021 року (а.с.69,71).
Відповідач, використавши кошти, свої зобов`язання за договорами не виконав та кошти не повернув.
З розрахунку заборгованості від 02.09.2021 року вбачається, що станом на 22.02.2022 року заборгованість ОСОБА_2 по кредитному договору №77554325 становить 15 010,42 грн, з яких: 4 999,93 грн заборгованість по тілу кредиту, 10 009,67 грн заборгованість про відсотках на дату відступлення права вимоги, 0,00 грн борг по комісії, 0,82 грн заборгованість по відсотках за період часу з 22.02.2022 року по 23.02.2022 року (а.с.10-11).
22.02.2022 було укладено договір №22/02/2022 відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №77554325 (а.с.12-16).

10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №77554325 (а.с.29-34).
Правовідносини даного правочину регулюються ЦК України, Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг", Законом України "Про споживче кредитування", Законом України "Про електронну комерцію".
За правилом частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (частина 2 статті 639 ЦК України).
Отже, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" передбачено договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/ або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію".
Відповідно до положень статей 5, 15 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту.
Зі змісту статей 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію" (далі Закон) електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Зазвичай такі правила є невід`ємною частиною договору позики, що прописується в самому договорі та без підтвердження про ознайомлення з такими, договір не буде укладено.
Так, згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, з огляду на положення вищевказаного законодавства та п. 12 договору від 02 вересня 2021 року та додаткової угоди до цього договору, позичені кошти надавались ОСОБА_1 виключно за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів".

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з урахуванням особливостей Договору та Додаткової угоди до нього щодо виконання яких виник спір між сторонами, їх укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позикодавця можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідачки лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

У справі, що переглядається, для отримання кредитних коштів відповідач самостійно здійснила реєстрацію на сайтах ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів", за наслідком чого отримала облікові дані (логін та пароль) до особистого кабінету клієнта, де подала електроні заявки на отримання кредитних коштів.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі. Визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 факт отримання кредитних коштів не оспорювала, не надала суду доказів того, що картка, на яку ці кошти були зараховані, їй не належить, чи що на неї кредитні кошти не зараховувались.

Отже, задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач довів факт укладання вказаних кредитних договорів та не виконання позичальником їх умов щодо повернення суми грошових коштів та процентів за користування кредитом.

Щодо незгоди апелянта зі стягненням з неї процентів за користування кредитом, колегія суддів виходить з наступного.

Зі змісту договору позики №77554325 від 02.09.2021 року вбачається, що між ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 погоджено термін повернення кредиту (30 днів, тобто до 02.10.2021), відсотки за користування кредитним коштами 1,99% (фіксована), знижена по програмі лояльності 0,70% та 2,70% за понадстрокове користування позикою відповідно до пункту 2.3 договору). 
Оскільки відповідачем в основний строк дії кредитного договору не було погашено заборгованість за ним, то кредитором була застосована фіксована процентна ставка базова у розмірі 1,99% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що умовами Договору між сторонами погоджено продовження строку користування кредитом, а також розмір та порядок нарахування процентів.
Судом першої інстанції проведено правильний розрахунок і визначено до стягнення загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №77554325, у сумі 7985 грн (5000 грн тіло кредиту + 2985 грн проценти за 30 днів користування кредитом (5000 тіло кредиту * 1,99% процентна ставка базова на день * 30 днів строку договору).
Відтак доводи відповідача та його власні розрахунки не відповідають обставинам справи і не підлягають до задоволення.
В подальшому право грошової вимоги за кредитним договором перейшло до позивача на підставі договорів факторингу.

Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.

На підставі п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до змісту ст. 610, ст. 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

22.02.2022 було укладено договір №22/02/2022 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №75554325.

10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №75554325.

Згідно з актом прийому-передачі реєстру боржників в електронному вигляді, права вимоги за якими відступаються за договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» прийняло реєстр боржників в електронному вигляді, права за якими відступаються. Загальна кількість боржників 207307.

Відповідно до реєстру боржників від 10.01.2023 до договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги ТОВ «Коллект центр» набуло права грошової вимоги до боржників, у тому числі до відповідачки за договором №75554325 від 02.09.2021 в сумі 15010,42 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4999, 93 грн, заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення вимоги - 10 009,67 грн.

Згідно умов, зазначених договорів Факторингу та договору відступлення (купівлю-продаж). права власності на Права Вимоги переходить до наступного кредитора, після підписання сторонами Актів - приймання передачі Прав вимоги.

Отже, до позовної заяви додані належні докази укладення між первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал», в подальшому між ТОВ «Вердикт Капітал» та Позивачем договорів факторингу та відступлення (купівлю-продаж). 

Таким чином, ТОВ «Коллект центр» наділено правом вимоги до ОСОБА_1 за Договором позики №77554325 від 02.09.2021 та Додаткової угоди до вказаного договору, яка є його невід`ємною частиною.

Отже, факт відступлення прав вимоги від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект центр» підтверджено належними та достатніми доказами. З моменту відступлення на користь ТОВ «Коллект центр» прав вимоги до ОСОБА_1 за Договором позики №77554325 від 02.09.2021, Позивач набув усі права згідно кредитного договору, що були у Первісного кредитора.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Таким чином, до позивача перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Як вбачається з матеріалів справи, жодним з кредиторів, в тому числі позивачем з моменту отримання права вимоги до відповідача, не здійснювалося нарахування додатково відсотків та жодних штрафних санкцій та/або будь-яких інших додаткових нарахувань.

Отже, вважаємо, що жодних порушень вимог законодавства щодо змісту Кредитного договору здійснено не було, а іншого Відповідачем не доведено.

За своїм змістом доводи апеляційної скарги в цій частині зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в частині відсутності доказів повідомлення відповідачки про відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 18 Закону України «Про споживче кредитування» відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відповідно до статті 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 18 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець, який відступив право вимоги за договором про споживчий кредит новому кредитору або залучив колекторську компанію до врегулювання простроченої заборгованості, зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит новому кредитору або залучення колекторської компанії до врегулювання простроченої заборгованості повідомити споживача у спосіб, визначений частиною 1 статті 25 цього Закону та передбачений договором про споживчий кредит, про такий факт та про передачу персональних даних споживача, а також надати інформацію про нового кредитора або колекторську компанію відповідно (найменування, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, місцезнаходження, інформацію для здійснення зв`язку - номер телефону, адресу, адресу електронної пошти). Зазначений обов`язок зберігається за новим кредитором у разі подальшого відступлення права вимоги за відповідним договором.

У постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №278/1679/13-ц зазначено таке: "…Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним.

Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань…"

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/2105/16-ц.

Таким чином, саме по собі неповідомлення боржника про відступлення права вимоги не припиняє зобов`язання та не позбавляє нового кредитора права вимагати виконання такого зобов`язання, якщо встановлено факт існування боргу та переходу права вимоги.

Відповідно до пункту 6.6. договору №22/02/2022 від 22 лютого 2022 року, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал», первісний кредитор ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язаний повідомити боржників про відступлення права вимоги за основними договорами протягом 10 робочих днів з моменту набрання чинності цим договором у порядку, передбаченому чинним законодавством або основним договором, укладеним із боржником.

Відповідно до пункту 5.5. договору №10-01/2023 від 10 січня 2023 року, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр», первісний кредитор ТОВ «Вердикт Капітал» зобов`язаний повідомити боржників про відступлення права вимоги за основними договорами протягом 10 робочих днів з моменту набрання чинності цим договором у порядку, передбаченому чинним законодавством або основним договором, укладеним із боржником.

Колегія суддів зазначає, що договори факторингу та відступлення прав вимоги відповідачем не оспорювалися, отже в цьому випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину вищезазначених договорів у цій справі (стаття 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (стаття 629 ЦК України).

Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів виконання відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором, а також доказів сплати заборгованості як первісному кредитору, так і позивачу після набуття ним права вимоги.

Отже, посилання апеляційної скарги на відсутність доказів повідомлення відповідачки про відступлення права вимоги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності у відповідачки невиконаного грошового зобов`язання.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором в обумовлені договором строки, договір залишається невиконаним, позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договорами факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 42360,78 грн, з яких: 35564,81 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту); 6795,97 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги.
Доказів, які б спростовували чи ставили під сумнів право позивача на звернення до суду із даним позовом, відповідачем не надано.
Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Виходячи з наведеного, а також враховуючи, що відповідачкою розрахунок заборгованості та її розмір не спростований, колегія суддів вважає, що наданий позивачем розрахунок є належним доказом та допустимим засобом доказування у цій справі.
Отже, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту та відсотків за користування кредитом, що відповідають закону. Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставин справи, від яких залежить вирішення спору, перевірив доводи та надані сторонами докази та дійшов до правильного висновку про задоволення позовних вимоги щодо стягнення заборгованості.

Крім того, колегія суддів перевірив дотримання судом першої інстанції правил Цивільного судочинства та не знайшла відхилень, оскільки справа перебувала в провадженні суду першої інстанції на розгляді з 08 січня 2026 року по 28 квітня 2026 року. Ухвала про відкриття провадження у справі від 21 січня 2026 року разом з судовою повісткою та позовною заявою з додатками була направлена ОСОБА_1 на адресу її місця реєстрації ( АДРЕСА_1 (а.с.99), яка отримана відповідачкою 25.02.2026, що підтверджується відповідним поштовим відправленням (а.с.104), отже судом першої інстанції було належно повідомлено відповідачку офіційно та завчасно поінформований про дату, час і місце судового засідання. Також ОСОБА_1 знайомилася з матеріалами справи (а.с103,115), надавала заяви про перенесення слухання справи (а.с.105), заявляла відповідні клопотання (а.с.106,114), приймала участь в судовому засіданні 23.04.2026 (а.с.116). Таким чином, ОСОБА_1 мала можливість захищати свої інтереси: подавати відзиви, заперечення, письмові пояснення та докази, а також звертатися за професійною правовою допомогою. 

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду першої інстанції, колегією суддів не установлено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно оцінки зібраних у справі доказів, зокрема доказів, поданих позивачем на підтвердження його доводів про наявність підстав для задоволення позову.
При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaariv. Finland, № 49684/99, § 2)).
Судом першої інстанції надана вірна оцінка доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надана належна правова оцінка.
Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що понесені сторонами витрати на цій стадії розгляду справи компенсації не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 28 квітня 2026 року- залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 25 серпня 2026 року.
Головуючий, суддя | Суддя | Суддя
Подліянова Г.С. | Кочеткова І.В. | Кухар С.В.