Справа № 202/3534/26
Провадження № 2-о/202/149/2026 

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2026 року Індустріальний районний суд міста Дніпра
в складі: головуючого судді Бєльченко Л.А., за участю секретаря судового засідання Щербини В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в окремому провадженні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа – Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про встановлення факту постійного проживання на території України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2026 визначено суддю Бєльченко Л.А. для розгляду цієї справи.
Ухвалою судді від 20.04.2026 прийнято заяву ОСОБА_1 до розгляду, відкрито провадження у справі.
В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначив, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Ремонтне Джанкойського району Автономної Республіки Крим, Україна.
З дати народження і до призову на військову службу у 1990 році він нікуди не виїжджав. Після проходження військової служби, на підставі наказу в/ч НОМЕР_1 від 30.09.1993 року, він був звільнений в запас та був направлений на облік у Джанкойський РВК Кримської області, Україна.
31.07.1998 року він одружився з ОСОБА_2 ; їх шлюб був зареєстрований у відділі РАЦСу Індустріального району міста Дніпра. ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народилася донька ОСОБА_3 , яку реєстрували у РАЦСі на підставі їх паспортів.
Так сталося, що він втратив свій паспорт зразка УРСР, не отримав новий. Звернувшись до ГУ ДМС в Дніпропетровській області в цьому році, йому було відмовлено, оскільки немає підтвердження його проживання на території України станом на 24.08.1991 року. Тому просив встановити факт проживання на території України станом на 24.08.1991 року.
Представник заінтересованої ГУ ДМС в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений. На адресу суду були направлені пояснення, відповідно до який ГУ ДМС під час дослідження доказів, наданих ОСОБА_1 , було встановлено, що останній був призваний на військову службу комісією при ІНФОРМАЦІЯ_3 03.12.1990 року та звільнено у запас 13.10.1993 року з направленням на облік до ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується відповідними записами у його квитку. Однак, попри наявність відомостей про період проходження ОСОБА_1 військової служби з 03.12.1991 по 12.10.1993, належна якість копії військового квитка № НОМЕР_2 та обліково-послужної картки до нього унеможливлює встановлення місця проходження заявником дійсної військової служби. Через нечитабельність записів та відсутність відомостей про дислокацію військових частин, ці документи не можуть слугувати належним підтвердженням проходження служби саме на території України на 24 серпня 1991 року. Просив відмовити у задоволені заяви.
Під час розгляду справи представник заявника, адвокат Авдєва Н.М., підтримала заяву ОСОБА_1 , просила задовольнити.
Допитана в якості свідка ОСОБА_4 пояснила, що вона є рідною сестрою заявника. Останній народився в Джанкойському районі АР Крим; навчався у школі-інтернаті, потім в Керченському училищі. З 1990 по 1993 роки проходив військову службу в армії. Служив у м.Чугуєві. ОСОБА_1 приїхав у м. Дніпро у 1995 році, працював кондуктором на автобусі без оформлення трудових відносин.
Вислухавши представника заявника, свідка, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов такого висновку.
Під час розгляду справи встановлено, що заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Ремонтне Джанкойського району Кримської області. З 07.12.1990 року по 13.10.1993 рік ОСОБА_1 проходив військову службу, будучи призваним Джанкойським міським військоматом Кримської області; звільнений в запас та був направлений на облік у Джанкойський РВК Кримської області, Україна, що підтверджується військовим квитком НОМЕР_3 .
З копії актового запису про одруження № 500 від 31.07.1998 року вбачається, що ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_2 , шлюб був зареєстрований Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції.
З копії актового записку про народження №646 від 15.09.2000 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_1 і ОСОБА_5 в місті Дніпропетровську народилася донька ОСОБА_3 .
Показами свідки ОСОБА_4 підтверджено, що заявник після служби в армії, у 1993 році, приїхав до міста Дніпра і нікуди не виїжджав, працював без оформлення трудових відносин.
Аналіз наведених письмових доказів дає суду підстави дійти висновку, що ОСОБА_1 станом на 24.08.1991 року проживав на території України.
Статтею 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.
Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України", громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" проживали в Україні і не були громадянами інших держав.
Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України "Про громадянство України").
Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.
Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ "Про громадянство України"(13 листопада 1991 року).
Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України "Про громадянство України" і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.
Відповідно до підпункту "а" пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.
Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону "Про громадянство України", що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт "в" пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду). Отже, у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.
Таким чином, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку для набуття громадянства України, заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.
Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі №522/20494/18 (провадження №61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі №523/14707/19 (провадження №61-16116св20).
Надані заявником і витребувані судом документи, покази свідка, на переконання суду, доводять факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на території України. Згідно наявних у матеріалах справи письмових доказів вбачається, що ОСОБА_1 постійно проживав у селі Ремонтне АР Крим, Україна, а потім, з 1993 року у м.Дніпрі.
З урахуванням викладеного, суд вважає заяву ОСОБА_1 обґрунтованою, факт проживання на території держави Україна станом на 24 серпня 1991 року має для заявника юридичне значення, тому може бути встановлений судом.
Судові витрати у вигляді судового збору не відшкодовуються. 
Керуючись ст.ст.4, 5, 10, 259, 263-265, 293, 294 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця села Ремонтне Автономної Республіки Крим, Україна, на території держави Україна станом на 24 серпня 1991 року. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Суддя           Бєльченко Л.А.