Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України 

Справа №377/292/26 
Провадження №2/377/379/26 

17 серпня 2026 року  Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої – судді Теремецької Н.Ф., за участю секретаря судового засідання – Кононової Н.О., за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- 

У С Т А Н О В И В:
До суду в підсистемі «Електронний суд» позивач, від імені якого діє представник – адвокат Журавльов С.Г., звернувся з позовною заявою, в якій він, з урахуванням поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог від 13.05.2026, зазначеної у відповіді на відзив, посилаючись на статті 6, 13, 15-16, 509-510, 512-514, 516, 525-526, 530, 532, 536, 610, 625-626, 628, 1048, 1054, 1056-1, 1077-1078 ЦК України, просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» заборгованість за кредитним договором № 4-308-866-2-21-Г від 25.03.2021 в розмірі 132 513,68 гривень, що складається із: заборгованості за кредитом (в тому числі прострочена) в розмірі 118 962,94 гривень, заборгованості по сплаті процентів (в тому числі прострочена) в розмірі 13 550,74 гривень; понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 662,40 гривень та на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 11 200 гривень ( а.с. 104).
В обґрунтування позову позивач послався на те, що 25.03.2021 між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 4-308-866-2-21-Г (з ануїтетними платежами), який складається з публічної частини договору, якою є Правила обслуговування клієнтів в АТ «МЕГАБАНК», розміщені на сайті АТ «МЕГАБАНК» www.megabank.ua, та індивідуальної частини договору, якою є вказаний кредитний договір. Зазначені документи у сукупності складають договірну основу, яка закріплює домовленості банка і позичальника щодо регулювання правовідносин, які виникли між ними, і відповідно до приписів статті 634 ЦК України та умов пункту 1.3. кредитного договору є за своєю суттю договором приєднання, що укладений шляхом прийняття позичальником пропозиції банку згідно статей 641, 644 ЦК України. Сторони погодили та своїм підписом позичальник підтвердив, що цей кредитний договір з усіма додатками та договором, являють у сукупності для сторін один єдиний договір, у зв`язку з чим істотні умови, які є обов`язковими для договору відповідно до чинного законодавства України, можуть міститися як у тексті цього кредитного договору, чи додатках до нього, так i у договорі (додатках до нього) (пункт 5.2. кредитного договору). Також позичальник своїм підписом підтвердив, що: з Правилами, які розміщені на офіційному сайті кредитодавця www.megabank.ua та/або у відділеннях кредитодавця, а також з умовами цього кредитного договору, ознайомлений і згодний; один оригінал договору із додатками, тарифи, паспорт споживчого кредиту ним отримані (пункт 9.1. кредитного договору). Позичальник зобов`язувався повернути одержаний кредит у повному обсязі до 24.03.2023; своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за договором на передбачених договором умовах (пункт 3.2.3 кредитного договору). У подальшому банк свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши йому кредит у розмірі та на умовах, погоджених у кредитному договорі. Позичальник кредит одержав, що відображено у виписках з його рахунку. Однак, свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення заборгованості та сплаті процентів і комісії за користування кредитом відповідач виконав не в повному обсязі, допустивши прострочення здійснення строкових платежів, а також не повернув кредит після закінчення строку кредитування, внаслідок чого у останнього сформувалась заборгованість перед позивачем, що складається із: заборгованості за кредитом (в тому числі простроченої) - 118 962,94 гривень; заборгованості по сплаті процентів (в тому числі простроченої) – 13 954,28 гривень; заборгованість по сплаті комісії (в тому числі простроченої) – 78 400 гривень, загальна сума заборгованості – 211 317,22 гривень. 03.09.2024 відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024, між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» (новий кредитор) був укладений договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги. Пунктом 2 договору № GL1N426240 передбачено, що після набуття новим кредитором прав вимоги, новий кредитор має право на власний розсуд відступати (продавати, здійснювати наступне відступлення) такі права вимоги повністю або в частині третім особам в порядку, встановленому чинним законодавством України. Користуючись даним правом Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС» 27.12.2024 уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» договір № 1/12 про відступлення прав вимоги. Таким чином, відповідно до умов договору № 1/12 ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості боржників за основними договорами. Відповідно до Додатку № 1 «Друкований реєстр боржників» до вказаного договору про відступлення прав вимоги серед інших, до ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» перейшло право вимоги до відповідача – боржника за кредитним договором № 4-308-866-2-21-Г від 25.03.2021. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 134-308-866-2-21-Г від 25.03.2021, сформованої АТ «МЕГАБАНК» станом на 03.09.2024, заборгованість відповідача становить 211 317,22 гривень, та складається із: заборгованості за кредитом (в тому числі простроченої) – 118 962,94 гривень; заборгованості по сплаті процентів (в тому числі простроченої) – 13 954,28 гривень; заборгованості по сплаті комісії (в тому числі простроченої) – 78 400 гривень. Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС», а в подальшому – ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ», права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо AT «МЕГАБАНК» станом на день відступлення права вимоги – 03.09.2024. У свою чергу, ні ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС», ні ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» не здійснювало жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювало (а. с. 3-10).
Ухвалою судді від 04 травня 2026 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 01 червня 2026 року (а. с. 73-74).
07 травня 2026 року до суду в підсистемі «Електронний суд» від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він визнав позовні вимоги частково на суму 61 283,98 гривень, посилаючись на те, що заявлена позивачем сума до стягнення не ґрунтується на умовах діючого законодавства, а тому в такому розмірі не підлягає задоволенню, оскільки позивач у суму заборгованості включив суму нарахованих процентів, які нараховані помилково та включив суми незаконної щомісячної комісії. Пунктом 2.8 кредитного договору № 4-308-866-2-21-Г від 25 березня 2021 року передбачена сплата комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно в розмірі 2,8% у місяць від суми кредиту, зазначеної в пункті 2.3 кредитного договору. З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що до загального розміру заборгованості включено заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 78 400 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача. Позовні вимоги щодо стягнення щомісячної комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості є необґрунтованими, оскільки кредитний договір № 4-308-866-2-21-Г від 25 березня 2021 року не містить опису послуги, за яку здійснюється щомісячне нарахування комісійної винагороди. Таким чином, банк не мав права встановлювати до кредитного договору комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнання недійсною. Із долучених до матеріалів справи позивачем документів вбачається, що відповідач сплатив на рахунок позивача комісійну винагороду згідно умов кредитного договору № 4-308-866-2-21-Г від 25 березня 2021 року в розмірі 61 600 гривень. Враховуючи вищевикладене, сплачені відповідачем суми, які банк зарахував, як сплату комісійної винагороди, необхідно зарахувати до сум на погашення тіла кредиту. Таким чином, з огляду на викладене, та враховуючи зарахування сум сплати комісійної винагороди на погашення тіла кредиту, залишок з оплати по тілу кредиту по кредитному договору № 4-308-866-2-21-Г від 25 березня 2021 року становить 57 362,94 гривень (118 962,94 гривень – 61 600 гривень). З розрахунку заборгованості позивача за кредитним договором № 4-308-866 2-21-Г від 25 березня 2021 року зазначено, що така заборгованість станом на 03 вересня 2024 року становить 211 317,22 гривень, що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 118 962,94 гривень, заборгованості за процентами в розмірі 13 954,28 гривень та заборгованості за комісіями в розмірі 78 400 гривень. Згідно з вищезазначеним розрахунком заборгованості нарахування процентів з користування кредитними коштами до 24 березня 2023 року здійснювалося за процентною ставкою, що становить 10 % річних від залишку неповерненої суми кредиту, а починаючи з 25 березня 2023 року за процентною ставкою – 0,1 % річних. Позовна вимога про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами, нарахованих первісним кредитором за період поза межами погодженого сторонами строку кредитування, тобто, після 24 березня 2023 року, є безпідставними, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. З огляду на викладене, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача за кредитним договором № 4-308-866-2-21-Г від 25 березня 2021 року заборгованість в загальному розмірі 61 283,98 гривень, що включає в себе заборгованість по тілу кредиту в розмірі 57 362,94 гривень та заборгованість за процентами в розмірі 3 921,04 гривень (а. с. 85-90).
13 травня 2026 року до суду в підсистемі «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Журавльова С.Г. надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначив, що позивач ознайомився із відзивом на позовну заяву відповідача та вважає за необхідне зменшити розмір позовних вимог на суму заборгованості по сплаті комісій (в тому числі прострочену) 78 400 гривень. Розмір, порядок та строки сплати комісійних платежів були прямо визначені кредитним договором та погоджені сторонами при його укладенні. Разом з тим, кредитний договір № 4-308-866-2-21-Г від 25.03.2021 прямо передбачає окремі складові щомісячного платежу, зокрема ануїтетний платіж та щомісячну комісійну винагороду. Отже, сторони погодили правову природу кожного виду платежу, його цільове призначення та порядок сплати. Водночас, сплата комісії не є сплатою частини основного боргу, а є виконанням самостійного грошового зобов`язання, передбаченого договором. Боржник не вправі в односторонньому порядку змінювати цільове призначення платежу, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відповідач, здійснюючи платежі, виконував конкретно визначене договором зобов`язання – сплату комісії, а не повернення частини тіла кредиту чи відсотків. Якщо сторони визначили у договорі декілька самостійних грошових зобов`язань зі сплати процентів, комісій та повернення основної суми боргу, то кожне з них має самостійну правову природу і не може бути довільно перекваліфіковане боржником. Крім того, структура та склад щомісячного платежу були чітко визначені кредитним договором, згоду на який надав відповідач при його підписанні, що виключає можливість довільного перерозподілу вже сплачених сум на власний розсуд. Таким чином, доводи відповідача про необхідність зарахування сплачених комісій у рахунок погашення тіла кредиту, суперечать умовам укладеного кредитного договору та положенням статей 526, 629 ЦК України і не можуть бути прийняті судом. У відзиві на позовну заяву відповідач не погодився із розміром нарахованих процентів, посилаючись на ту обставину, що згідно умов кредитного договору № 4-308-866-2-21-Г від 25.03.2021 розраховувати проценти можливо лише в межах строку надання кредиту, а саме з 25.03.2021 по 24.03.2023. За вказаний період ОСОБА_1 були нараховані проценти у розмірі: 27 913,68 гривень. Також відповідачем за вказаний вище період було здійснено декілька погашень заборгованості за процентами, всього ОСОБА_1 здійснив погашення процентів за кредитним договором на суму 14 362,94 гривень. Враховуючи позицію відповідача, позивачем прийнято рішення про зменшення позовних вимог щодо стягнення процентів з 13 954,28 гривень до 13550,74 гривень, нарахованих за період з 25.03.2021 по 24.03.2023 ( 27 913,68 гривень – 14 362,94 гривень) (а. с. 96-104).
18 травня 2026 року до суду в підсистемі «Електронний суд» від відповідача ОСОБА_1 надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких він зазначив, що у своїй відповіді на відзив представник позивача робить висновок, що сплачені відповідачем суми комісії були виконанням самостійного грошового зобов`язання, передбаченого кредитним договором. Вони не є частиною тіла кредиту чи процентів, не можуть бути довільно перекваліфіковані та не підлягають автоматичному зарахуванню у рахунок погашення основного боргу. Разом з тим, слід зауважити, що відповідно до статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору щодо сплати щомісячних комісій за управління кредитом чи обслуговування рахунку є нікчемними. У свою чергу, банк має право встановлювати комісію за послуги, які дійсно надаються споживачу (наприклад, розрахунково-касове обслуговування, відкриття рахунку, надання інформації на вимогу частіше ніж один раз на місяць). Отже, в кредитному договорі № 4-308-866-2-21-Г від 25 березня 2021 року щомісячна комісія «за обслуговування кредитної заборгованості» є протиправною, бо за нею не стоїть реальна супутня послуга для клієнта. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту є незаконним, якщо під цим розуміється плата за послуги, які банк надає сам собі (ведення справи, облік боргу тощо). Оскільки такі дії не є окремою послугою для споживача у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору щодо їх оплати є нікчемними, а сплачені кошти підлягають зарахуванню в рахунок погашення основного боргу. Отже, щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості, яка не передбачає надання реальних послуг споживачу, є протиправною. Крім того, виконання позичальником таких умов кредитного договору не робить їх законними, а банк зобов`язаний був здійснити перерахунок заборгованості. Таким чином, оскільки пункт 2.8 кредитного договору № 4-308-866-2-21-Г від 25 березня 2021 року про комісію є нікчемним, то у банку була відсутня правова підстава для утримання цих грошей. У той же час, на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно. Отже, оскільки сторони мають взаємні грошові зобов`язання, то ці кошти в сумі 61 600 гривень (як незаконно сплачені) мають бути спрямовані на зменшення реального боргу відповідача (тіла кредиту), як позичальника. Відтак, висновок представника позивача про те, що кошти сплачені відповідачем на рахунок незаконних комісійних виплат не підлягають зарахуванню у рахунок погашення основного боргу, є помилковий. У своїй відповіді на відзив представник позивача надав розрахунок, де проценти по кредитному договору нараховані на завищений борг (тіло кредиту), в якому не враховано сплату відповідачем 61 600 гривень в рахунок незаконної комісії. Проценти зазвичай нараховуються лише на реальну суму фактичного боргу (тіло кредиту), а не на вигадані чи випадкові цифри. Згідно з чинним законодавством України та сталою судовою практикою Верховного Суду, банк та в подальшому позивач зобов`язані були зарахувати всі незаконно стягнені комісії в рахунок погашення основного боргу (тіла кредиту), провести повний перерахунок та нараховувати проценти виключно на реальний залишок боргу, що не було зроблено ні банком, ні позивачем. Оскільки сплата незаконної комісії зменшує тіло кредиту «заднім числом» (з моменту її фактичної сплати), відтак позивач автоматично завищив базу для нарахування процентів, тому проценти, нараховані на ту частину боргу, якої реально вже не існувало, є незаконними та підлягають скасуванню. Таким чином, розрахунок та розмір процентів, надані позивачем разом з позовом і повторний разом з відповіддю на відзив, є невірні та не відповідають критеріям і методикам, закріпленим законодавством та судовою практикою, а відтак розрахунок боргу та процентів, наданий відповідачем з відповіддю на відзив до суду, є правильним (а. с. 110-112).
Ухвалою суду від 01 червня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 24 липня 2026 року (а. с. 122-124).
Позивач свого представника в призначене судове засідання не направив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, до суду в підсистемі «Електронний суд» від представника позивача – адвоката Журавльова С.Г. 17 липня 2026 року надійшло клопотання, в якому він просив розглянути справу за відсутності представника позивача.
Відповідач ОСОБА_1 в призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, до суду в підсистемі «Електронний суд» від відповідача ОСОБА_1 23 липня 2026 року надійшла заява, в якій він просив розглянути справу без його участі.
Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11, та частин четвертої, п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 25 березня 2021 року між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 4-308-866-2-21-Г (далі кредитний договір), відповідно до пункту 1.1. якого кредитодавець надає кредитні кошти в сумі та на умовах, визначених договором, які позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі згідно з додатками (а. с. 47).
Згідно з пунктом 1.2. кредитного договору, кредит надається на споживчі цілі, шляхом видачі грошових коштів з каси банку готівкою.
Розділом 2 кредитного договору «Умови та порядок надання кредиту» визначені основні умови кредитування, зокрема, кредит надається на строк з 25 березня 2021 року по 24 березня 2023 року; загальний розмір кредиту – 200 000 гривень; процентна ставка за користування кредитом, що нараховується на суму заборгованості (фіксована) – 10 % річних; розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості – 2,80 % від суми кредиту (сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця); розмір щомісячного платежу – 14 857,44 гривень, який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійного винагороди (сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця); процентна ставка за користування кредитом понад строк, вказаний в пункті 2.2. договору, – 0,1 % річних. 
Як вбачається з підпунктів 3.2.1., 3.2.3. пункту 3.2. кредитного договору, позичальник зобов`язується повернути одержаний кредит у повному обсязі до 16:00 години 24 березня 2023 року; своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за договором на передбачених договором умовах.
З пункту 4.1. кредитного договору вбачається, що повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється щомісячними ануїтетними платежами, передбаченими договором.
Пунктом 4.3. кредитного договору визначено, що нарахування процентів за користування кредитом проводиться з 1-го по останній календарний день звітного місяця, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році та процентної ставки, передбаченої договором. При цьому день видачі та день повернення кредиту вважаються одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів «факт/360»).
25 березня 2021 року відповідачем ОСОБА_1 було підписано паспорт споживчого кредиту власноручним підписом, в якому викладені основні умови кредитування (а. с. 54).
25 березня 2021 року відповідачу ОСОБА_1 було видано готівкою 200 000 гривень згідно кредитного договору № 4-308-866-2-21-Г від 25.03.2021, що підтверджується заявою на видачу готівки № TR.2891266.5814.46 (а. с. 55).
З довідки-розрахунку заборгованості АТ «МЕГАБАНК» за кредитним договором №4-308-866-2-21-Г від 25.03.2021, який долучений до матеріалів справи, вбачається, що заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 03.09.2024 становить 211 317,22 гривень, яка складається із: заборгованості за основним боргом у розмірі 118 962,94 гривень, заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами у розмірі 13 954,28 гривень, заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями у розмірі 78 400 гривень (а. с. 42).
З виписок по особовим рахункам ОСОБА_1 за період з 25.03.2021 по 03.09.2024 вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами. 25.03.2021 ОСОБА_1 отримав грошові кошти в розмірі 200 000 гривень згідно договору № 4-308-866-2-21-Г від 25/03/2021 через касу. За період з 25.03.2021 по 02.12.2022 відповідачем було сплачено 81 037,06 гривень в рахунок погашення заборгованості з тіла кредиту, на сплату процентів за користування кредитом -14362,94 гривень, на сплату комісійної винагороди в розмірі 61 600 гривень. Станом на 03.09.2024 заборгованість за кредитним договором № 4-308-866-2-21-Г від 25.03.2021 становить 211 317,22 гривень, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 118 962,94 гривень; заборгованості за процентами – 13 954,28 гривень; заборгованості за комісіями – 78 400 гривень (а. с. 42).
У пункті 1 частини першої статті 512 та статті 514 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
03 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МУСТАНГ ФІНАНС» та Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024, укладено договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, копія якого долучена до матеріалів справи (а. с. 17-19, 21).
Згідно Витягу з Додатку № 1 до договору № GL1N426240 про відступлення прав вимоги вбачається, що право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 4-308-866-2-21-Г від 25 березня 2021 року на суму заборгованості 211 317,22 гривень, яка складається із заборгованості за основним боргом – 118 962,94 гривень, заборгованості за процентами – 13 954,28 гривень, заборгованості за комісіями – 78 400 гривень, від Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МУСТАНГ ФІНАНС» (а. с. 49).
Як видно із платіжної інструкції № 66895 від 31.07.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МУСТАНГ ФІНАНС» сплатило Акціонерному товариству «МЕГАБАНК» 23 425 777 гривень згідно договору № GL1N426240 про відступлення прав вимоги від 03.09.2024 (а. с. 20). 
Таким чином, відповідно до договору № GL1N426240 про відступлення прав вимоги від 03 вересня 2024 року вимоги до боржника  ОСОБА_1 за кредитним договором № 4-308-866-2-21-Г від 25 березня 2021 року на суму заборгованості 211 317,22 гривень перейшли до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МУСТАНГ ФІНАНС».
Питання дійсності договору № GL1N426240 про відступлення прав вимоги від 03.09.2024, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МУСТАНГ ФІНАНС» та Акціонерним товариством «МЕГАБАНК», в установленому законом порядку не оспорено. У матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про визнання договору № GL1N426240 про відступлення прав вимоги від 03.09.2024 недійсним, або заперечення учасниками справи факту правомірності укладення цього договору.
27 грудня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МУСТАНГ ФІНАНС» укладено договір № 1/12 про відступлення прав вимоги, копія якого долучена до матеріалів справи (а. с. 15-16).
З Витягу з Додатку № 1 до договору № 1/12 про відступлення прав вимоги, укладеного 27 грудня 2024 року, вбачається, що право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 4-308-866-2-21-Г від 25 березня 2021 року на суму заборгованості 211 317,22 гривень, яка складається із заборгованості за основним боргом – 118 962,94 гривень, заборгованості за процентами – 13 954,28 гривень, заборгованості за комісіями – 78 400 гривень, від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МУСТАНГ ФІНАНС» перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю « ФК ЄВРОКРЕДИТ» (а. с. 34).
Як видно із платіжних інструкцій № 1074 від 27 грудня 2024 року, № 1091 від 31 січня 2025 року, № 1822 від 22 вересня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» сплатило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МУСТАНГ ФІНАНС» 22 730 000 гривень згідно договору № 1/12 про відступлення прав вимоги від 27.12.2024 (а. с. 33). 
Таким чином, відповідно до договору № 1/12 про відступлення прав вимоги від 27 грудня 2024 року вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 4-308-866-2-21-Г від 25 березня 2021 року на суму заборгованості 211 317,22 гривень перейшли до Товариства з обмеженою відповідальністю « ФК ЄВРОКРЕДИТ».
Питання дійсності договору № 1/12 про відступлення прав вимоги від 27.12.2024, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МУСТАНГ ФІНАНС», в установленому законом порядку не оспорено. У матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про визнання договору № 1/12 про відступлення прав вимоги від 27.12.2024 недійсним, або заперечення учасниками справи факту правомірності укладення цього договору.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із статтею 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої цієї статті).
Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з вимогами частини четвертої статті 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
За змістом статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом частини першої статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною першою статті 626 цього Кодексу, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною першою статті 526 цього Кодексу передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 610 цього Кодексу, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною першою статті 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
З виписок по особовим рахункам ОСОБА_1 за період з 25.03.2021 по 03.09.2024 вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та станом на 03.09.2024 заборгованість за кредитним договором № 4-308-866-2-21-Г від 25 березня 2021 року становить 211 317,22 гривень, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 118 962,94 гривень; заборгованості за процентами – 13 954,28 гривень; заборгованості за комісіями – 78 400 гривень (а. с. 35-46).
Доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 23 вересня 2019 року у справі №910/10254/18, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а тому можуть підтверджувати факт передачі кредитних коштів позичальнику та заборгованість за кредитним договором.
Отже, виписки по рахунках № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , що знаходяться в матеріалах справи, є належними та допустимими доказами щодо заборгованості відповідача, які повинні досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.
Наведене також узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 204/2217/16-ц (провадження 61-47244св18) та від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19).
Зазначаючи у відповіді на відзив про зменшення розміру позовних вимог, позивач, від імені якого діє представник – адвокат Журавльов С.Г.,  просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 118 962,94 гривень, заборгованість по сплаті процентів в розмірі 13550,74 гривень які нараховані в межах строку кредитування за період з 25.03.2021 по 24.03.2023 ( а.с. 104).
Суд погоджується із заборгованістю за тілом кредиту в розмірі 118962,94 гривень та заборгованістю за нарахованими процентами в межах строку кредитування за період з 25.03.2021 по 24.03.2023 в розмірі 13550,74 гривень, яка відображена у розрахунку заборгованості та підтверджена у виписках по рахунках ( а.с. 35-46, 58).
Не дивлячись на те, що позивач, від імені якого діє представник – адвокат Журавльов С.Г., зменшив розмір позовних вимог на суму комісії – 78400 гривень, проте в розрахунку заборгованості зазначено, що відповідачем за період з 01.04.2021 по 01.02.2022 було сплачено комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 61600 гривень ( а.с. 58).
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо;
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Відповідно до статей 7, 15 та 56 Закону України «Про Національний банк України», статті 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статті 5 Закону України «Про споживче кредитування», Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною в договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит додатка 2 до цих Правил.
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб, а також інші обов`язкові платежі), які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (крім платежів, що згідно із законодавством України не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом).
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 вказано, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Окрім того, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 06.11.2023 по справі № 204/224/21 виклала висновок щодо застосування норми права, а саме якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Необхідність внесення комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2, 8 % передбачено в підпункті 2.8. пункту 2 кредитного договору № 4-308-866-2-21-Г від 25 березня 2021 року. 
Враховуючи, що підпунктом 2.8. пункту 2 кредитного договору № 4-308-866-2-21-Г від 25 березня 2021 року не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, що пов`язані з обслуговуванням кредиту, які надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, і позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, тому положення кредитних договорів щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Таким чином, у відповідача ОСОБА_1 не виникло обов`язку сплачувати щомісяця комісію у розмірі, передбаченому підпунктом 2.8. пункту 2 кредитного договору № 4-308-866-2-21-Г від 25 березня 2021 року.
Виходячи з викладеного, суд погоджується з доводами відповідача, наведеними у відзиві на позовну заяву та у запереченнях на відповідь на відзив, про незаконність нарахування комісії за кредитним договором № 4-308-866-2-21-Г від 25 березня 2021 року.
Враховуючи, що позивачем зменшено розмір позовних вимог до 132 513,68 гривень, шляхом виключення позовної вимоги про стягнення заборгованості за комісією у розмірі 78 400 гривень, та беручи до уваги, що нарахування комісії за кредитним договором № 4-308-866-2-21-Г від 25 березня 2021 року є незаконним, відтак сплачена комісія за кредитним договором в розмірі 61 600 гривень за період з 25.03.2021 по 02.12.2022 (а. с. 44-45, 46, 58), мала бути зарахована банком у погашення тіла кредиту, процентів за користування кредитом за вказаним договором, чого банком зроблено не було. Доводи представника позивача, наведені у відповіді на відзив, щодо неможливості зарахування сплаченої суми комісії у погашення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, є безпідставними, тому до уваги судом не приймаються.
З урахуванням наведеного, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором № 4-308-866-2-21-Г від 25 березня 2021 року в розмірі 70913,68 гривень (118 962,94 гривень (тіло кредиту) + 13550,74 гривень ( заборгованість за процентами в межах строку кредитування) – 61 600 гривень (сума сплаченої комісії за період з 25.03.2021 по 02.12.2022).
Доводи відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву та у запереченнях на відповідь на відзив, про те, що сплачена комісія в розмірі 61600 гривень, повинна була зараховуватися кредитодавцем в рахунок погашення тіла кредиту на дату її сплати, в зв`язку з чим зменшення розміру тіла кредиту потягло зменшення розміру нарахованих процентів до розміру 3921,04 гривень, не ґрунтуються на положеннях кредитного договору № 4-308-866-2-21-Г від 25.03.2021, тому до уваги судом не приймаються.
Так, відповідно до пункту 4.1. кредитного договору № 4-308-866-2-21-Г від 25.03.2021 повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється щомісячними ануїтетними платежами, передбаченими договором (ануїтетними платежами в розумінні цього пункту є рівні щомісячні платежі, що підлягають до сплати позичальником та направляються на погашення суми кредиту і процентів за користування таким чином, що в кінці строку дії цього договору за умови виконання зобов`язання позичальником заборгованість його повністю погашається). 
Аналіз пункту 4.1. вказаного кредитного договору свідчить про те, що внесені платежі направляються на погашення кредиту і процентів за користування кредитом.
Таким чином, сплачену суму комісії в розмірі 61600 гривень необхідно зарахувати відповідно до умов пункту 4.1 вказаного договору на погашення суми кредиту і процентів за користування кредитом, тим самим зменшивши борг в розмірі 132513,68 гривень, який складається із заборгованості за тілом кредиту - 118 962,94 гривень та заборгованості за процентами за користування кредитом - 13550,74 гривень на вказану суму. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума боргу за кредитним договором № 4-308-866-2-21-Г від 25.03.2021 в розмірі 70913,68 гривень ( 132513,68 гривень – 61600 гривень).
Наданий відповідачем розрахунок (а. с. 91-93) є недостовірним та таким, що не підтверджує заявлений розмір заборгованості, оскільки суперечить умовам кредитного договору № 4-308-866-2-21-Г від 25.03.2021. 
Інші доводи представника позивача, наведені у позовній заяві та у відповіді на відзив, і доводи відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву та у запереченнях на відповідь на відзив, не впливають на висновки суду.
Виходячи з встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, які виникли з укладеного кредитного договору № 4-308-866-2-21-Г від 25 березня 2021 року, договору № GL1N426240 про відступлення прав вимоги від 03.09.2024, договору № 1/12 про відступлення прав вимоги від 27.12.2024, беручи до уваги, що позивачем надано достатні докази виникнення зобов`язання з укладеного договору та їх неналежного виконання відповідачем ОСОБА_1 , позов підлягає частковому задоволенню, оскільки стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором № 4-308-866-2-21-Г від 25 березня 2021 року в розмірі 70913,68 гривень. 
В іншій частині позовні вимоги є недоведеними, доказами не підтвердженими, тому задоволенню не підлягають.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частиною другою цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За правилом частини третьої вказаної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною третьою статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Позивач у поданій до суду позовній заяві просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 200 гривень (а. с. 3-10).
На підтвердження понесених витрат суду надано: копію договору про надання правничої допомоги № 1/07, укладеного 01 липня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» та адвокатським об`єднанням «АЛЬЯНС ДЛС»; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП № 5817, виданого адвокату Журавльову С.Г.; копію ордеру серії АЕ № 1414107, виданого Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» на підставі договору про надання правничої допомоги № 1/07 від 01.07.2025 адвокату Журавльову Станіславу Георгійовичу для надання правничої допомоги у всіх місцевих загальних судах, всіх апеляційних судах, Верховному Суді; копію Акту приймання-передачі послуг правничої допомоги № 12068216, складеного 05.01.2026 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» та адвокатським об`єднанням «АЛЬЯНС ДЛС», копію реєстру боржників, підписаного 01 грудня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» та адвокатським об`єднанням «АЛЬЯНС ДЛС», згідно з яким адвокатське об`єднання надало, а клієнт прийняв правничу допомогу на загальну суму 11 200 гривень по справі про стягнення заборгованості за кредитним договором із ОСОБА_1 , яка складається з: проведення юридичного та фінансового аналізу боржника ОСОБА_1 - вартість 1 200 гривень, складання, підписання та подання до суду позовної заяви щодо стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_1 - 10 000 гривень (а. с. 23, 26-32, 56). 
Вказані вище докази у своїй сукупності підтверджують факт надання адвокатом Журавльовим С.Г. правової допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» за договором про надання правничої допомоги № 1/07, укладеного 01 липня 2025 року.
Згідно з пунктами 4, 6, 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правничої допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушення, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Не належить до інших видів правничої допомоги лобіювання, що здійснюється відповідно до Закону України «Про лобіювання».
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01) , пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Так, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22 листопада 2023 року в справі № 712/4126/22.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2026 року у справі № 761/4132/24, що свідчить про усталеність правової позиції Верховного Суду з даного питання.
07 травня 2026 року від відповідача в підсистемі «Електронний суд» надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якій він просив зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, до розумного та співмірного розміру, а саме до 4 000 гривень, посилаючись на те, що розмір правничої допомоги у сумі 11 200 гривень є завищеним та необґрунтованим. Справа є типовою та не потребувала вивчення великого обсягу доказів чи складних норм права. Адвокатом позивача підготовлено лише позовну заяву. Разом з тим, позовна заява містить стандартне обґрунтування та виклад фактів, що не вимагало значних інтелектуальних чи часових затрат. Також, заявлена сума про складання, підписання та надсилання позовної заяви до суду у розмірі 10 000 гривень є явно завищеною порівняно з ринковими цінами на підготовку аналогічних процесуальних документів. Позивачем не надано детального опису робіт та підтвердження на оплату послуг адвоката (а. с. 81-82)
Враховуючи, що позивач підтвердив належними і допустимими доказами факт понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у суді, ці витрати були пов`язані з розглядом справи, відповідали критерію реальності наданих адвокатських послуг, їх обсягу з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» в розмірі 11 200 гривень були фактичними і неминучими, оскільки відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу, а їх розмір обґрунтованим та узгоджуються з попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат, зазначеним у позовній заяві, які позивач поніс і які очікував понести в зв`язку із розглядом справи. Опис робіт, які було здійснено адвокатом Журавльовим С.Г. відповідно договору про надання правничої допомоги № 1/07 від 01 липня 2025 року, зазначено у Акті приймання-передачі послуг правничої допомоги № 12068216, складеного 05.01.2026 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» та адвокатським об`єднанням «АЛЬЯНС ДЛС».
Крім того, суд враховує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, понесених позивачем.
У даній справі невідповідності понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу критеріям, визначеним у частині третій статті 141 ЦПК України, судом не встановлено.
Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин, враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з положень статті 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, виходячи із наступного розрахунку: 70913,68 гривень х 100 %: 132 513,68 гривень = 53,51 % (відсоток розміру задоволеного позову); 11 200 :100 % х 53,51 % = 5993,12 гривень (сума витрат на професійну правничу допомогу, пропорційна відсотку задоволеного позову).
Відповідно до платіжної інструкції № 5035 від 13.01.2026 позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2 662,40 гривень (а. с. 1). Вказана сума судового збору була зарахована до спеціального фонду державного бюджету України (а. с. 2).
Згідно з пунктом 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI).
Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2 662,40 гривень, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, виходячи з наступного розрахунку: 2 662,40 гривень :100 % х 53,51 % (відсоток розміру задоволеного позову) = 1 424,65 гривень (сума судових витрат, пропорційна відсотку задоволеного позову).
На підставі викладеного, керуючись статями 258-259, 263-265 ЦПК України, - 
В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» заборгованість за кредитним договором № 4-308-866-2-21-Г від 25 березня 2021 року в розмірі 70913,68 гривень.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 424,65 гривень.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5993,12   гривень.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ», код ЄДРПОУ: 40932411, місцезнаходження: місто Дніпро, провулок Ушинського, будинок № 1, офіс 105.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_9 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .
Повне рішення суду складено 17 серпня 2026 року.

Суддя  Н. Ф. Теремецька