ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/7481/25 пров. № А/857/19570/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В., 
суддів Гуляка В.В., Кушнір В.О.,
за участю секретаря судового засідання Ханащак С.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської обласної державної (військової) адміністрації на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року (головуючої судді Братичак У.В., ухвалене у відкритому судовому засіданні о 16 год. 17 хв. в м. Львів повний текст рішення складено 26.02.2026) у справі №380/7481/25 за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної державної (військової) адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою до Львівської обласної державної (військової) адміністрації в якому просить визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації від 24 березня 2025 року №74/0/8-25ВА «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 », поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу персоналу та нагород апарату Львівської обласної державної адміністрації, стягнути з Львівської обласної державної (військової) адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 25.03.2025 по момент набрання законної сили рішенням суду у даній справі, з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів, стягнути з Львівської обласної державної (військової) адміністрації понесені ОСОБА_1 судові витрати, встановити судовий контроль за виконання судового рішення у даній справі, шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації від 24 березня 2025 року №74/0/8-25ВА «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу персоналу та нагород апарату Львівської обласної державної адміністрації з 25.03.2025. Стягнуто з Львівської обласної державної адміністрації середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.03.2025 по 16.02.2026 включно, в сумі 309885,10 грн., з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу персоналу та нагород апарату Львівської обласної державної адміністрації з 25.03.2025. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Львівської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць в розмірі 14505,26 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням Львівська обласна державна (військова) адміністрація подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимоги. Вказує, що позивачу було запропоновано для реального працевлаштування аж 23 посади державної служби, що однозначно свідчить про реальний намір працевлаштування позивача, а не про ілюзорність виконання формальних вимог закону, а відмова позивача від запропонованих посад державної служби в кількості 23 штатних одиниць очевидно свідчить про відсутність у позивача реального наміру працевлаштування. Посилається на постанову Верховного Суду від 26 лютого 2026 року у справі №200/3364/23. Враховуючи правові висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26 лютого 2026 року у справі №200/3364/23, можна зробити висновок, що пропонування позивачу роботи на п`яти рівнозначних посадах державної служби тієї самої категорії, відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей позивача, а також юридичний факт відмови позивача від працевлаштування на запропонованих посадах, свідчить про вжиття заходів до реального, а не ілюзорного працевлаштування позивача. Наявність викладених юридичних фактів, що підтверджуються належними, допустимими доказами, є прямою законною підставою для реалізації права суб`єкта призначення на звільнення державного службовця (позивача).
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача Бобер А.М. апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Представник позивача в режимі відеоконференції Остимчук О.О. та позивачка ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечили, просили скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Згідно із частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходила публічну службу на посаді начальника відділу персоналу та нагород апарату Львівської обласної державної (військової) адміністрації.
На підставі розпорядження начальника Львівської обласної військової адміністрації №790/0/5-24ВА від 15.08.2024 "Про внесення змін до структури апарату обласної державної адміністрації" було прийнято рішення про внесення змін до структури апарату Львівської обласної державної адміністрації.
Зокрема, згідно з п. 1 вказаного розпорядження, ліквідовано в апараті обласної державної адміністрації відділ персоналу та нагород та відділ розвитку та промоцій апарату обласної державної адміністрації (10 штатних одиниць). 
Згідно з п. 2 розпорядження утворено управління персоналу, розвитку та промоцій апарату обласної державної адміністрації у складі: відділу персоналу та нагород управління персоналу, розвитку та промоцій апарату обласної державної адміністрації (4 штатні одиниці); відділу розвитку та промоцій управління персоналу, розвитку та промоцій апарату обласної державної адміністрації (4 штатні одиниці).
Згідно з п. 3 розпорядження скорочено у структурі апарату обласної державної адміністрації посаду начальника відділу персоналу та нагород апарату обласної державної адміністрації; начальника відділу розвитку та промоцій апарату обласної державної адміністрації. Також, скорочено всі інші посади у цих двох відділах. 
Згідно з п. 4 розпорядження введено до структури апарату обласної державної адміністрації посади начальника управління персоналу, розвитку та промоцій апарату обласної державної адміністрації; начальника відділу персоналу та нагород управління персоналу, розвитку та промоцій апарату обласної державної адміністрації; начальника відділу розвитку та промоцій управління персоналу, розвитку та промоцій апарату обласної державної адміністрації, а також посади головних спеціалістів у ці два відділи.
Наказом від 15 серпня 2024 року №325 "Про проведення класифікації посад державної служби в апараті Львівської обласної державної адміністрації" зобов`язано провести повторну класифікацію посад державної служби та надіслати до 15.08.2024 до Західного міжрегіонального управління НАДС на погодження.
15 серпня 2024 року листом від 15.08.2024 №5/6-9811/0/2-24/4-4 "Щодо повторної класифікації посад" Львівська обласна державна адміністрація, на виконання вимог постанови Кабінету міністрів України № 1109 від 23.10.2023 "Про підготовку до запровадження умов оплати праці державних службовців на основі класифікації посад у 2024 році", якою затверджено Алгоритм проведення класифікації посад державної служби в умовах воєнного стану, звернулася до Західного міжрегіонального управління Національного агентства України з питань державної служби із проханням про погодження класифікації утворених та змінених посад з врахуванням умов правового режиму воєнного стану.
Листом від 19 вересня 2024 року №9050/92-24 "Про необхідність доопрацювання результатів класифікації посад" Національного агентства України з питань державної служби, що надійшов на адресу обласної державної адміністрації 20.09.2024, було повідомлено про необхідність доопрацювання відомостей (результати класифікації посад) апарату Львівської ОВА та згаданих структурних підрозділів зі статусом юридичної особи публічного права в частині правильного визначення сімей та рівнів посад, після чого доопрацьовані відомості повторно надіслати.
26 вересня 2024 року листом №5/6-11599/0/2-24/4-3.1 "Щодо класифікації посад" Львівська обласна державна адміністрація повідомила Національне агентство України з питань державної служби про врахування інформації, викладеної в листі № 9050/92-24 від 19 вересня 2024 року.
30 грудня 2024 року було видано розпорядження начальника Львівської обласної військової адміністрації № 425/0/8-24ВА від 30.12.2024 "Про внесення змін до структури апарату обласної державної адміністрації", яким внесено зміни до структури апарату Львівської обласної державної адміністрації, яка була затверджена розпорядженням від 30.10.2015 № 679/0/5-15 голови Львівської обласної державної адміністрації.
Наказом від 30 грудня 2024 №560 "Про проведення повторної класифікації посад державної служби в апараті Львівської обласної державної адміністрації" зобов`язано провести повторну класифікацію посад державної служби та надіслати до Західного міжрегіонального управління НАДС на погодження.
01 січня 2025 року листом №5/6-15931/0/2-25/4-4 "Щодо повторної класифікації посад" Львівська обласна державна адміністрація, на виконання вимог постанови Кабінету міністрів України від 23.10.2023 № 1109 "Про підготовку до запровадження умов оплати праці державних службовців на основі класифікації посад у 2024 році", якою затверджено Алгоритм проведення класифікації посад державної служби в умовах воєнного стану, звернулась до Західного міжрегіонального управління Національного агентства України з питань державної служби, із проханням про погодження класифікації посад державної служби на 2025 рік.
Відповідно до п. 18 Алгоритму проведення класифікації посад державної служби в умовах воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 23.10.2023 № 1109 "Про підготовку до запровадження умов оплати праці державних службовців на основі класифікації посад у 2024 році", результати класифікації посад в державному органі вважаються погодженими, якщо повідомлення НАДС про необхідність доопрацювання відомостей не надіслано відповідному державному органу протягом 30 днів.
Оскільки, повідомлення НАДС про необхідність доопрацювання відомостей не надіслано Львівській обласній державній адміністрації протягом 30 днів, то результати класифікації посад вважаються погодженими.
16 січня 2025 року листом № 5/36-617/0/2-25 "Щодо затвердження структури та штатного розпису апарату Львівської обласної державної адміністрації (Львівської обласної військової адміністрації)", Львівська обласна військова адміністрація, на виконання вимог ч. 7 ст. 4 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" звернулась до Головнокомандувача Збройних Сил України із проханням про затвердження структури та штатного розпису на 2025 рік апарату Львівської обласної державної адміністрації (апарату Львівської обласної військової адміністрації).
Листом від 29 січня 2025 року №321/636 Начальником Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України повідомлено про затвердження структури, штатного розпису апарату Львівської обласної військової адміністрації на 2025 рік.
14 лютого 2025 року видано розпорядження начальника Львівської обласної військової адміністрації від 14.02.2025 №40/0/8-25ВА "Про введення в дію штатного розпису на 2025 рік апарату Львівської обласної державної адміністрації (апарату Львівської обласної військової адміністрації), яким введено в дію з 25 березня 2025 року штатний розпис на 2025 рік апарату Львівської обласної державної адміністрації (апарату Львівської обласної військової адміністрації), затверджений 29 січня 2025 року Головнокомандувачем Збройних Сил України.
17 лютого 2025 року, з метою виконання приписів частини 3 статті 87 Закону України "Про державну службу", враховуючи факт відсутності позивача на роботі на протязі певного періоду часу, позивачу було надіслано примірник Попередження про можливе звільнення №5/36-2115/0/2-25/4-3.1 від 17.02.2025, в якому було повідомлено: про скорочення посади начальника відділу персоналу та нагород апарату Львівської обласної державної адміністрації; запропоновано для працевлаштування посади в кількості 23 штатні одиниці; роз`яснено, що у випадку відмови позивача від працевлаштування, її буде звільнено на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" не раніше ніж через 30 календарних днів.
Вказаний примірник Попередження про можливе звільнення від 17 лютого 2025 року № 5/36-2115/0/2-25/4-3.1 було надіслано цінним листом з описом вкладення за місцем реєстрації проживання позивача ( АДРЕСА_1 ), що підтверджується фіскальним чеком, описом вкладення в цінний лист та накладною від 17.02.2025.
Окрім цього, 17 лютого 2025 року о 18.29 год примірник Попередження про можливе звільнення № 5/36-2115/0/2-25/4-3.1 від 17 лютого 2025 року було надіслано засобами телекомунікаційного зв`язку - на електронну пошту позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Протоколом про доведення інформації або документів до відома державного службовця, складеним відповідно до Порядку фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 р. № 1042. Також, вихідний лист зареєстровано через СЕД "Megapolis.Doc.Net" від 17.02.2025 № 5/36-2115/0/2-25/4-3.1.
В зв`язку із виявленням механічної описки в описі вкладення у цінний лист, допущеної працівником адміністративного управління, а саме: в описі вкладення адресату ОСОБА_1 зазначено реєстраційний номер документу (вихідний № 5/36-2115/0/2-25/4-4), який не збігається із номером документа зареєстровано через СЕД "Megapolis.Doc.Net" № 5/36-2115/0/2-25/4-3.1, було повторно надіслано засобами поштового зв`язку примірник Попередження про можливе звільнення від 19.02.2025 № 5/36-2209/0/2-25/4-4, що підтверджується фіскальним чеком, описом вкладення в цінний лист та накладною від 19.02.2025.
В подальшому, розпорядженням голови Львівської обласної державної (військової) адміністрації від 24 березня 2025 року №74/0/8-25ВА "Про звільнення з роботи ОСОБА_1 " відповідно до статті 15 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", пункту 1 частини першої статті 87, статті 89 Закону України "Про державну службу", статей 47, 116 Кодексу законів про працю України та у зв`язку зі зміною структури та штатного розпису Львівської обласної державної адміністрації, відмовою від продовження роботи на запропонованих вакантних посадах, позивача звільнено зі займаної посади з 24.03.2025, у зв`язку зі скороченням посади начальника відділу персоналу та нагород апарату обласної державної адміністрації.
Позивач, вважаючи розпорядження голови Львівської обласної державної (військової) адміністрації від 24 березня 2025 року №74/0/8-25ВА "Про звільнення з роботи ОСОБА_1 " протиправним, звернулася до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач приймаючи оскаржене розпорядження діяв з порушенням законодавства.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень 
Відповідно до статті 38 Конституції України громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.
Згідно із статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначає Закон України "Про державну службу" (далі- Закон № 889-VIII).
Згідно з ст. 1 Закону № 889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
За змістом частини 3 статті 5 Закону № 889-VIII дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 4 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" (далі - Закон № 389-VIII), на територіях, на яких введено воєнний стан, для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення разом із військовим командуванням запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, захисту критичної інфраструктури, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян можуть утворюватися тимчасові державні органи - військові адміністрації.
У разі прийняття рішення про утворення районних, обласних військових адміністрацій їх статусу набувають відповідно районні, обласні державні адміністрації, а голови районних, обласних державних адміністрацій набувають статусу начальників відповідних військових адміністрацій.
Рішення про утворення військових адміністрацій приймається Президентом України за поданням обласних державних адміністрацій або військового командування.
Відповідно до п. 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 68/2022 "Про утворення військових адміністрацій" (далі - Указ № 68/2022), на виконання Закону України "Про правовий режим воєнного стану" для здійснення керівництва у сфері забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку, утворено Львівську обласну військову адміністрацію.
У зв`язку з утворенням військової адміністрації, обласна державна адміністрація та голова цієї адміністрацій набули статусу військової адміністрації та начальника цієї військової адміністрації. 
Водночас, відповідно до частини 7 статті 15 Закону № 389-VIII начальник військової адміністрації: 1) забезпечує на відповідній території додержання Конституції і законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади; 2) організовує роботу відповідної військової адміністрації та здійснює керівництво її діяльністю, несе персональну відповідальність за виконання військовою адміністрацією покладених на неї повноважень; 3) призначає на посади та звільняє з посад посадових і службових осіб, інших працівників відповідної військової адміністрації; 4) є розпорядником бюджетних коштів; 5) представляє відповідну військову адміністрацію та територіальну громаду у відносинах із державними органами, органами місцевого самоврядування, громадськими об`єднаннями, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності, громадянами; 6) звертається до суду щодо визнання незаконними актів органів місцевого самоврядування, місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права та інтереси територіальної громади; 7) укладає від імені територіальної громади, відповідної військової адміністрації договори згідно із законодавством; 8) видає накази та розпорядження у межах своїх повноважень, які мають таку ж юридичну силу, що і рішення відповідної ради (рад). Накази, видані в межах повноважень місцевих рад, мають бути оприлюднені, крім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом; 9) веде особистий прийом громадян та забезпечує на відповідній території додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та громадських об`єднань.
Отже, начальник Львівської обласної військової адміністрації відповідно до пункту 3 частини 7 статті 15 Закону № 389-VIII має повноваження призначати на посади та звільняти з посад посадових і службових осіб, інших працівників Львівської обласної військової адміністрації, яка є тимчасовим державним органом.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає помилковими доводи позивача про те, що рішення про її звільнення з огляду на норми Закону України "Про державну службу" мав приймати саме керівник апарату обласної державної адміністрації, а не голова військової адміністрації, адже Закон №389-VIII є спеціальним нормативно-правовим актом, який визначає правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб.
Щодо наявності правових та фактичних підстав, дотримання відповідачем порядку звільнення позивача відповідно до пункту 4 частини першої статті 83, пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII, суд враховує наступне.
Пунктом 4 частини 1 статті 83 Закону № 889-VIII визначено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону № 889-VIII підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
Частиною 3 статті 87 Закону № 889-VIII (в редакції Закону № 1285-IX від 23 лютого 2021 року) унормовано, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.
Отже, після внесення Законом № 1285-ІХ змін до частини третьої статті 87 Закону № 889-VІІІ існування обставин, з якими законодавець пов`язує наявність підстав для звільнення державних службовців відповідно до пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті включає зобов`язання роботодавця (держави) в особі суб`єкта призначення або керівника державної служби щодо працевлаштування державних службовців, які попереджаються про наступне звільнення, а саме з моменту виникнення обставин, які зумовлюють їх можливе вивільнення.
Тобто, суб`єкт призначення або керівник державної служби зобов`язаний не лише попередити державного службовця про наступне звільнення, а й одночасно з цим запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому, враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі №640/24023/21, від 23 лютого 2023 року у справі № 140/9066/21, від 11 травня 2023 року у справі №380/9574/21, від 27 червня 2023 року у справі № 120/3712/21-а, від 14 вересня 2023 року у справі №640/15737/22, від 12 вересня 2024 року у справі № 380/9055/22 та інших.
Вказана редакція частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII діяла як на момент попередження позивача про можливе наступне звільнення, так і на час видачі оскаржуваного розпорядження, а отже, у відповідача був наявний обов`язок щодо здійснення пропозиції іншої рівнозначної посади державної служби або, як виняток, нижчої посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.
В аспекті досліджуваного питання слід зауважити, що у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 640/15797/21 Верховний Суд сформулював правовий висновок щодо питання застосування частини третьої статті 87 Закону № 889-VІІІ у редакції Закону № 1285-IX у системному зв`язку з положеннями частини п`ятої статті 22 Закону № 889-VІІІ.
Так, у цій постанові Верховний Суд виснував, що приписи частини третьої статті 87 Закону № 889-VIIІ у редакції, чинній з 06 березня 2021 року, вже не дозволяють суб`єкту призначення альтернативної поведінки в цій ситуації (пропонувати вакантні рівнозначні посади чи ні). Тобто положення частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII у системному зв`язку з іншими положеннями цього Закону (зокрема статті 22) треба розуміти так, що в разі реорганізації (державного органу), що є підставою для звільнення державного службовця (у значенні пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII), суб`єкт призначення/керівник державної служби повинен запропонувати державному службовцеві, попередженого про звільнення, усі вакантні посади (за умови, що такі є), на які можна було б його перевести. Водночас приписи частини п`ятої статті 22 Закону № 889-VІІI дозволяють здійснити цю процедуру без обов`язкового проведення конкурсу.
У подальшому застосування такого підходу щодо тлумачення частини третьої статті 87 Закону № 889-VIIІ у редакції Закону № 1285-ІХ знайшло відображення у низці інших постанов Верховного Суду, приміром у справах № 640/12871/21, № 340/1791/22, № 120/3712/21-а, № 640/12442/21, № 140/7340/22 та ін.
Отже, судова практика Верховного Суду щодо питання застосування частини третьої статті 87 Закону № 889-VІІІ у редакції Закону № 1285-IX у контексті обов`язку суб`єкта призначення/керівника державної служби пропонувати державному службовцеві, попередженого про звільнення, усі наявні вакантні посади є сталою та послідовною.
Враховуючи наведене, апеляційний суд не приймає до уваги посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 26 лютого 2026 року у справі №200/3364/23, оскільки у цій справі не встановлено підстав для відступу від уже вже сформованої вище вказаної практики, щодо обов`язку суб`єкта призначення/керівника державної служби запропонувати державному службовцеві, попередженого про звільнення, усі вакантні посади (за умови, що такі є), на які можна було б його перевести, оскільки з моменту її формування суспільний контекст не змінився, як і не змінилися законодавчі норми, що регулюються відповідні правовідносини, а також не виявлено вад у попередньому правозастосуванні, які б зумовлювали потребу перегляду усталеного підходу.
Відтак, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування викладених у ній висновків до цієї справи.
З матеріалів справи судом встановлено, що 14 лютого 2025 року видано розпорядження начальника Львівської обласної військової адміністрації від 14.02.2025 №40/0/8-25ВА "Про введення в дію штатного розпису на 2025 рік апарату Львівської обласної державної адміністрації (апарату Львівської обласної військової адміністрації), яким введено в дію з 25 березня 2025 року штатний розпис на 2025 рік апарату Львівської обласної державної адміністрації (апарату Львівської обласної військової адміністрації), затверджений 29 січня 2025 року Головнокомандувачем Збройних Сил України.
17 лютого 2025 року, з метою виконання приписів частини 3 статті 87 Закону України "Про державну службу", враховуючи факт відсутності позивача на роботі на протязі певного періоду часу, позивачу було надіслано примірник Попередження про можливе звільнення №5/36-2115/0/2-25/4-3.1 від 17.02.2025, в якому було повідомлено: про скорочення посади начальника відділу персоналу та нагород апарату Львівської обласної державної адміністрації; запропоновано для працевлаштування посади в кількості 23 штатні одиниці; роз`яснено, що у випадку відмови позивача від працевлаштування, її буде звільнено на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" не раніше ніж через 30 календарних днів.
Вказаний примірник Попередження про можливе звільнення від 17 лютого 2025 року № 5/36-2115/0/2-25/4-3.1 було надіслано цінним листом з описом вкладення за місцем реєстрації проживання позивача ( АДРЕСА_1 ), що підтверджується фіскальним чеком, описом вкладення в цінний лист та накладною від 17.02.2025.
На виконання статті 9-1 Закону № 889-VІІІ постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1042 затверджено Порядок фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку, згідно з яким факт доведення інформації або документів до відома державного службовця фіксується протоколом про доведення інформації або документів до відома державного службовця.
17 лютого 2025 року о 18.29 год примірник Попередження про можливе звільнення № 5/36-2115/0/2-25/4-3.1 від 17 лютого 2025 року було надіслано засобами телекомунікаційного зв`язку - на електронну пошту позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Протоколом про доведення інформації або документів до відома державного службовця, складеним відповідно до Порядку фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 р. № 1042. Також, вихідний лист зареєстровано через СЕД "Megapolis.Doc.Net" від 17.02.2025 № 5/36-2115/0/2-25/4-3.1.
В зв`язку із виявленням механічної описки в описі вкладення у цінний лист, допущеної працівником адміністративного управління, а саме: в описі вкладення адресату ОСОБА_1 зазначено реєстраційний номер документу (вихідний № 5/36-2115/0/2-25/4-4), який не збігається із номером документа зареєстровано через СЕД "Megapolis.Doc.Net" № 5/36-2115/0/2-25/4-3.1, було повторно надіслано засобами поштового зв`язку примірник Попередження про можливе звільнення від 19.02.2025 № 5/36-2209/0/2-25/4-4, що підтверджується фіскальним чеком, описом вкладення в цінний лист та накладною від 19.02.2025.
Відповідно до ч. 4 ст. 9-1 Закону № 889-VІІІ інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення.
Отже, матеріалами справи підтверджено, що позивача була своєчасно та у належній формі повідомлена про наступне звільнення.
Водночас, спірним є питання щодо дотримання відповідачем обов`язку в частині пропозиції рівнозначних посад державної служби та врахування переважного права на залишення на роботі.
Суд враховує позицію Верховного Суду, який неодноразово, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.07.2019 у справі № 807/3588/14, від 27.05.2020 у справі № 813/1715/16, висновував, що обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.
Як вже згадувалося, станом на момент звільнення позивача, частина третя статті 87 Закону № 889-VIII передбачала обов`язок роботодавця запропонувати працівникові іншу рівнозначну посаду державної служби.
Верховний Суд у постанові від 12 вересня 2024 року у справі № 380/9055/22 виснував, що під "іншою" варто розуміти будь-яку вакантну рівнозначну посаду державної служби, яку може обійняти державний службовець з урахуванням своєї кваліфікації. Відповідно, якщо таких посад декілька, то всі вони повинні бути запропоновані державному службовцю.
Згідно із пунктом 6 частини першої статті 2 Закону № 889-VІІІ рівнозначна посада - це посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.
Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 889-VІІІ посади державної служби в державних органах поділяються на категорії та підкатегорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень, змісту роботи та її впливу на прийняття кінцевого рішення, ступеня посадової відповідальності, необхідного рівня кваліфікації та професійних компетентностей державних службовців.
За пунктом 2 частини 2 статті 6 Закону №889 встановлюються такі категорії посад державної служби: категорія "Б" - посади: керівників та заступників керівників державних органів, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва і Севастополя, одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення; керівників державної служби у державних органах, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва і Севастополя, одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення; керівників та заступників керівників структурних підрозділів державних органів незалежно від рівня юрисдикції таких державних органів.
З матеріалів справи встановлено та сторонами не заперечується, що на підставі розпорядження начальника Львівської обласної військової адміністрації №790/0/5-24ВА від 15.08.2024 "Про внесення змін до структури апарату обласної державної адміністрації" було прийнято рішення про внесення змін до структури апарату Львівської обласної державної адміністрації.
Згідно п. 1 вказаного розпорядження, ліквідовано в апараті обласної державної адміністрації: відділ персоналу та нагород та відділ розвитку та промоцій апарату обласної державної адміністрації (10 штатних одиниць). 
Водночас згідно з п. 2 цього ж розпорядження утворено управління персоналу, розвитку та промоцій апарату обласної державної адміністрації у складі: - відділу персоналу та нагород управління персоналу, розвитку та промоцій апарату обласної державної адміністрації (4 штатні одиниці); - відділу розвитку та промоцій управління персоналу, розвитку та промоцій апарату обласної державної адміністрації (4 штатні одиниці).
Згідно п. 3 розпорядження скорочено у структурі апарату обласної державної адміністрації посаду: - начальника відділу персоналу та нагород апарату обласної державної адміністрації; - начальника відділу розвитку та промоцій апарату обласної державної адміністрації. Також, скорочено всі інші посади у цих двох відділах. 
Водночас згідно п. 4 розпорядження введено до структури апарату обласної державної адміністрації посади: - начальника управління персоналу, розвитку та промоцій апарату обласної державної адміністрації; - начальника відділу персоналу та нагород управління персоналу, розвитку та промоцій апарату обласної державної адміністрації; - начальника відділу розвитку та промоцій управління персоналу, розвитку та промоцій апарату обласної державної адміністрації; - посади головних спеціалістів у ці два відділи.
Таким чином, відповідачем створено новий структурний підрозділ вищого рівня відносно відділу - управління персоналу, розвитку та промоцій апарату обласної державної адміністрації, до структури якого увійшло два відділи: відділ персоналу та нагород; відділ розвитку та промоцій.
Дослідивши посадову інструкцію начальника управління персоналу, розвитку та промоцій апарату обласної державної адміністрації, а також положення про управління персоналу, розвитку та промоцій апарату обласної державної адміністрації, суд дійшов висновку, що посада начальника управління є вищою за посаду начальника відділу, яку обіймала позивач, адже управління фактично охоплює два відділи та виконує функції як у сфері персоналу та нагород, так і у сфері розвитку та промоцій.
Відповідно до посад державної служби з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів у 2025 році, використаних в постанові Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року № 15 "Питання оплати праці працівників державних органів", посади - "Керівник самостійного управління, служби" та "Керівник самостійного відділу, служби", хоча і належать до однієї підкатегорії "Б1", однак для таких встановлюється різний посадовий оклад. Таким чином, законодавець відокремлює вказані посади як нерівнозначні.
Як вже зазначалося, частина 3 статті 87 Закону № 889-VIII покладає на суб`єкта призначення або керівника державної служби запропонувати державному службовцю іншу саме рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.
Відтак, суд відхиляє доводи позивача про те, що відповідачем одночасно з попередженням про звільнення протиправно не запропоновано їй вакантної посади начальника управління персоналу, розвитку та промоцій апарату обласної державної адміністрації, оскільки така посада не є рівнозначною до посади, яку займала ОСОБА_1 на момент звільнення з роботи та є вищою.
Між тим, дослідивши посадову інструкцію начальника відділу персоналу та нагород апарату обласної державної адміністрації та посадову інструкцію начальника відділу персоналу та нагород управління персоналу, розвитку та промоцій апарату обласної державної адміністрації суд звертає увагу, що обидві посади належать до категорії "Б".
Відповідно до посад державної служби з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів у 2025 році, використаних в постанові Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року № 15 "Питання оплати праці працівників державних органів" посада Керівника самостійного відділу, служби є єдиною та належать до підкатегорії "Б1".
Окрім цього, з аналізу згаданих посадових інструкцій, а також положень про відділ персоналу та нагород апарату Львівської обласної державної адміністрації та про управління персоналу, розвитку та промоцій апарату обласної державної адміністрації, суд дійшов висновку, що посада начальника відділу персоналу та нагород управління персоналу, розвитку та промоцій апарату обласної державної адміністрації фактично є рівнозначною до посади начальника відділу персоналу та нагород апарату обласної державної адміністрації, яку власне й займала позивач. Зокрема, збігаються як основні посадові обов`язки начальника відділу, так і основні завдання, функції та права самого відділу персоналу та нагород.
Отже, відповідачем одним і тим ж розпорядженням фактично прийнято рішення про ліквідацію відділу персоналу та нагород апарату обласної державної адміністрації і про утворення відділу персоналу та нагород управління персоналу, розвитку та промоцій апарату обласної державної адміністрації. Тобто, забезпечено принцип безперервності роботи відділу персоналу та нагород, що власне підтверджується представником відповідача у відзиві на позовну заяву (сторінка 14 відзиву).
З попереджень про можливе звільнення № 5/36-2115/0/2-25/4-3.1 від 17.02.2025 та №5/36-2115/0/2-25/4-4 від 19.02.2025 судом встановлено, що позивачу справді було запропоновано для працевлаштування посади державної служби в кількості 23 штатних одиниці, зокрема: - начальник відділу забезпечення діяльності керівництва управління забезпечення діяльності керівництва та організаційної роботи апарату Львівської обласної державної адміністрації; - головний спеціаліст відділу забезпечення діяльності керівництва управління забезпечення діяльності керівництва та організаційної роботи апарату Львівської обласної державної адміністрації; - провідний консультант відділу забезпечення діяльності керівництва управління забезпечення діяльності керівництва та організаційної роботи апарату Львівської обласної державної адміністрації; - начальник відділу організаційної роботи управління забезпечення діяльності керівництва та організаційної роботи апарату Львівської обласної державної адміністрації (тимчасова вакансія); - головний спеціаліст відділу господарського забезпечення апарату Львівської обласної державної адміністрації; - головний спеціаліст сектору з питань режимно-секретної роботи апарату Львівської обласної державної адміністрації; - начальник відділу діловодства та документообігу адміністративного управління апарату Львівської обласної державної адміністрації (тимчасова вакансія); - провідний консультант відділу діловодства та документообігу адміністративного управління апарату Львівської обласної державної адміністрації; - провідний спеціаліст відділу діловодства та документообігу адміністративного управління апарату Львівської обласної державної адміністрації; - завідувач сектору контролю адміністративного управління апарату Львівської обласної державної адміністрації (тимчасова вакансія); - провідний інженер відділу електронного урядування адміністративного управління апарату Львівської обласної державної адміністрації; - головний спеціаліст відділу фінансового забезпечення апарату Львівської обласної державної адміністрації; - головний спеціаліст сектору внутрішнього аудиту апарату Львівської обласної державної адміністрації; - головний спеціаліст сектору з питань запобігання та виявлення корупції апарату Львівської обласної державної адміністрації; - головний спеціаліст відділу адміністрування Державного реєстру виборців апарату Львівської обласної державної адміністрації (тимчасова вакансія); - головний спеціаліст відділу мобілізаційної роботи апарату Львівської обласної державної адміністрації; - головний спеціаліст відділу персоналу та нагород управління персоналу, розвитку та промоцій апарату Львівської обласної державної адміністрації; - провідний консультант відділу розвитку та промоцій управління персоналу, розвитку та промоцій апарату Львівської обласної державної адміністрації; - представник Урядового уповноваженого з прав осіб з інвалідністю обласної державної адміністрації апарату Львівської обласної державної адміністрації; - заступник начальника управління - начальник відділу правового забезпечення апарату Львівської обласної державної адміністрації; - головний спеціаліст відділу правового забезпечення юридичного управління апарату Львівської обласної державної адміністрації; - начальник відділу забезпечення представництва в судах юридичного управління апарату Львівської обласної державної адміністрації; - головний спеціаліст відділу забезпечення представництва в судах юридичного управління апарату Львівської обласної державної адміністрації.
Зміст частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII передбачає, що роботодавець вважається таким, що виконав свій обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі можливі варіанти переведення, що відповідають його професійній кваліфікації.
Судом встановлено, що серед запропонованих позивачу посад відсутня новостворена посада "начальника відділу персоналу та нагород управління персоналу, розвитку та промоцій апарату обласної державної адміністрації", що фактично є рівнозначною посаді "начальника відділу персоналу та нагород апарату обласної державної адміністрації", яку займала позивач та яка власне відповідає її професійній кваліфікації, а обґрунтовуючи правомірність своїх дій відповідач зазначив про те, що зазначена посада не була вакантною, а тому не пропонувалася позивачу, однак такі твердження суперечать матеріалам справи, адже згідно з наданим представником відповідача розпорядженням Львівської військової адміністрації від 13.03.2025, на посаду "начальника відділу персоналу та нагород управління персоналу, розвитку та промоцій апарату обласної державної адміністрації" лише 13.03.2025 було призначено ОСОБА_2 , тоді як попередження про можливе звільнення направлялися позивачу ще 17.02.2025 та 19.02.2025. Суд також відхиляє аргументи представника відповідача про те, що на зайняття такої посади ОСОБА_2 ще 17.02.2025 була написана заява, адже усупереч ч. 3 ст. 87 Закону № 889-VIII відповідачем не враховано переважного права позивача на залишення на роботі, передбаченого законодавством про працю.
Зважаючи на вищенаведене, судом першої інстанції вірно констатовано те, що відповідач не вживав достатніх заходів для працевлаштування позивача, не дотримався переважного права позивача на залишення на роботі, чим порушив вимоги Закону № 889-VIII, тому звільнення позивача не може вважатися законним, а оскаржуване розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації від 24 березня 2025 року №74/0/8-25ВА "Про звільнення з роботи ОСОБА_1 " є протиправним та правильно скасовано судом першої інстанції, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.
Частиною першою статті 235 КЗпП передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При цьому закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 КЗпП, а тому встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.
Вказане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 22 травня 2018 року у справі №П/9901/101/18, та у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі №816/584/17, від 15 квітня 2020 року у справі №826/5596/17, від 19 травня 2020 року у справі №9901/226/19, від 13 квітня 2023 року у справі №540/3994/20, від 20 лютого 2019 року у справі № 819/691/17, від 20 січня 2021 року у справі №640/18679/18, від 30 липня 2024 року у справі №300/5313/22 та від 30 січня 2025 року у справі №340/1765/23.
Отже, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на роботі, з якої його було незаконно звільнено. Таким чином, ОСОБА_1 має бути поновлена на посаді начальника відділу персоналу та нагород апарату Львівської обласної державної адміністрації.
Згідно з частинами першою та п`ятою статті 241-1 КЗпП України строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк.
Відповідно до пункту 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110), днем звільнення вважається останній день роботи.
Отже, оскільки розпорядженням голови Львівської обласної державної адміністрації від 24 березня 2025 року №74/0/8-25ВА "Про звільнення з роботи ОСОБА_1 " позивача звільнено з посади 24.03.2025, то цей день є її останнім робочим днем, тому поновлювати позивача на посаді слід з наступного дня після звільнення - з 25.03.2025.
Середній заробіток працівника відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року №108/95-ВР визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100).
При обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, апеляційним судом не встановлено, а скаржниками не висловлено заперечень щодо неправильності визначення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з ЛОДА в користь позивача.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Інші доводи апеляційної скарги стосовно суті спору зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд. Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги у названій вище частині не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської обласної державної (військової) адміністрації - залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року у справі №380/7481/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

В.О. Кушнір

Повний текст постанови складено і підписано 13.07.2026.