Дата документу 04.08.2026
Справа № 336/1977/26
Провадження № 2/334/2806/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2026 року м. Запоріжжя

Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої: судді Телегуз С.М., при секретарі Каряченко А.О., розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, -

ВСТАНОВИВ:
03.04.2026 року до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя з Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом ТОВ «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.
В позові посилалися на те, що 20.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №3716350. Відповідно умов кредитного договору сума кредиту 20000 грн., проценти за користування кредитом 7500 грн., які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
25.07.2024 року було укладено договір № 25-07/2024, відповідно якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3716350.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №3716350 від 20.12.2021 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно розрахунку заборгованості становить 22599,63 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 14971 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 5628,63 грн.; заборгованість за комісіями - 2000 грн.
Прохали стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за договором №3716350 від 20.12.2021 року у розмірі 22599,63 грн.; стягнути судовий збір 2662,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 13000 грн.; розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без участі представника позивача, не заперечували проти заочного розгляду справи.
06.04.2026 року ухвалою судді прийнято цивільну справу до свого провадження, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
16.04.2026 року до суду звернулася ОСОБА_1 з відзивом на позов, в якому посилалася на те, що факт отримання кредитних коштів не заперечує, однак не погоджується з розміром заявленої заборгованості та вважає позовні вимоги необґрунтованими.
Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували: фактичне отримання нею грошових коштів у заявленому розмірі; повний та обґрунтований розрахунок заборгованості; рух коштів за кредитним договором. Зокрема, до матеріалів справи не додано банківських виписок, платіжних документів чи інших доказів, які б підтверджували перерахування коштів саме на її рахунок. Саме по собі посилання на укладення договору не є належним доказом отримання коштів.
Позивач не є первинним кредитором. При цьому до позову не надано належних доказів переходу права вимоги, а саме: повного договору відступлення права вимоги; акту приймання-передачі саме її зобов`язання; доказів належного повідомлення її про зміну кредитора. У зв`язку з цим позивач не довів свого права вимоги до неї.
Розрахунок заборгованості є незрозумілим, не деталізованим та не підтвердженим належними доказами. Вона позбавлена можливості перевірити правильність нарахувань. Нараховані відсотки та інші платежі є явно завищеними та неспівмірними. Процентні ставки є надмірними та суперечать принципам розумності, справедливості та добросовісності.
Після отримання кредиту її життєва ситуація суттєво погіршилась у зв`язку з військовими діями, вона перебувала на тимчасово окупованій території; втратила майно та джерело доходу; є внутрішньо переміщеною особою; утримує малолітню дитину; маю єдине джерело доходу - соціальні виплати. У зв`язку з цим вона не мала можливості виконувати зобов`язання у повному обсязі.
Заявлені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 13000 грн. є завищеними та неспівмірними складності справи. Їх необхідно зменшити або відмовити у їх стягненні.
Прохала відмовити у задоволенні позовних вимог повністю; у разі якщо суд дійде висновку про наявність заборгованості - зменшити розмір відсотків, комісій та інших нарахувань до мінімального рівня; відмовити або зменшити витрати на правничу допомогу; врахувати її складні життєві обставини та матеріальний стан.
21.04.2026 року до суду через систему «Електронний суд» звернувся представник позивача за довіреністю Ушакова М.І. з відповіддю на відзив, в якій посилалися на те, що перерахування коштів за договором підтверджується квитанцією АТ КБ «ПриватБанк», згідно якої 20.12.2021 року через систему платежів LIQPAY було проведено фінансову операцію по переказу коштів в сумі 20000 грн. згідно договору 3716350, платник ТОВ «МІЛОАН», на номер картки НОМЕР_1 , ID операції НОМЕР_2 .
Щодо правомірності нарахування суми заборгованості за договором про споживчий кредит: відповідно умов договору відповідачу надано кредит на наступних умовах: сума кредиту становить 20000 гривень (п.1.2); строк кредиту 30 днів (п.1.3); термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 19.01.2022 (п.1.4); комісія за надання кредиту: 2000 грн., яка нараховується за ставкою 10 відсотків від суми кредиту одноразово (п.1.5.1); проценти за користування кредитом: 7500 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2); стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6).
Як вбачається з Розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Мілоан», за договором про споживчий кредит: 20.12.2021 року відповідачу було видано кредит у розмірі 20000 грн. (п.1.2), нараховано комісію в розмірі 2000 грн. (п.1.5.1), а з 21.12.2021 року по 19.01.2022 року (п.1.3) відбулись щоденні нарахування процентів за користування кредитом за відсотковою ставкою 1,25 % за кожен день користування кредитом (п.1.5.2), що із врахуванням тіла кредиту 20000 грн. становило 250 грн. Тобто, за період з 21.12.2021 року по 19.01.2022 року загальна сума відсотків становить 250*30=7500 грн. В подальшому відповідач неодноразово скористався умовами пролонгації строку користування кредитом на пільгових умовах згідно п.2.3.1.1 Договору, сплачуючи частину тіла кредиту, проценти та комісію за управління та обслуговування кредиту і продовжував строк користування кредитом на пільгових умовах.
З урахуванням продовження строку користування кредитними коштами та сплатою частини тіла кредиту та відсотків згідно Розрахунку заборгованості ТОВ «МІЛОАН» заборгованість за договором про споживчий кредит становить 22599,63 грн.
Щодо правомірності набуття позивачем права вимоги до відповідача за кредитним договором: 25.07.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено Договір факторингу № 25-07/2024, відповідно умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Факторинг Партнерс» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит № 3716350 від 20.12.2021 року, що уклали ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 .
На підтвердження належного виконання умов договору факторингу та факту переходу прав вимоги позивачем до матеріалів справи долучено копію Платіжної інструкції №448090004 від 26.07.2024 року, яка підтверджує здійснення оплати за договором факторингу. Також суду надано копію Акту приймання-передачі Реєстру Боржників для друку до Договору факторингу та копію Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в електронному вигляді за Договором факторингу, що свідчить про дотримання сторонами передбаченого договорами порядку оформлення відступлення права вимоги. Додатково позивачем подано копію Реєстру Боржників для друку до Договору факторингу, у якому право вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит № 3716350 від 20.12.2021 року зазначено під порядковим номером «11094». Позивачем також надано Витяг із Реєстру Боржників для друку до Договору, який містить виключно відомості щодо відповідача за договором про споживчий кредит.
Договір факторингу з додатками до нього не оскаржується в судовому порядку як сторонами договору, так і будь-якими іншими особами, є дійсним, відповідає волі сторін та чинному законодавству. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які спростовують факт переходу прав вимоги та/або будь-які заперечення сторін договорів щодо виконання їх умов.
Щодо повідомлення про заміну кредитора: повідомлення боржника здійснювалось первісним кредитором відповідно до умов укладеного договору відступлення прав вимоги. Повідомлення про заміну кредитора не є обов`язковим при укладанні договорів відступлення прав вимоги.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу: обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Заперечення відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Отже, такі твердження є припущеннями.
Щодо твердження про складні життєві обставини відповідача: введення воєнного стану в Україні не звільняє боржника від обов`язку повернення основної суми боргу та сплати відсотків. Всі нарахування за договором про споживчий кредит здійснювалися до введення в дію воєнного стану, а також жодні штрафи та пеня не нараховувалися. Щодо статусу одинокої матері, то він є соціальною категорією, яка дає право на підтримку від держави, для отримання державних пільг та допомоги, проте він не нівелює обов`язки, що виникли з договірних правовідносин. Скрутне матеріальне становище, хвороба родичів чи сімейні обставини за законом не є підставою для припинення чи невиконання зобов`язання. Підписуючи договір, відповідач взяв на себе ризики щодо своєї майбутньої платоспроможності. Законодавство не передбачає можливості відмови від виконання умов договору через зміну сімейного чи фінансового стану сторони.
Прохали позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
21.04.2026 року до суду через систему «Електронний суд» звернувся представник позивача за довіреністю Ушакова М.І. з клопотанням про витребування доказів.
03.06.2026 року ухвалою суду витребувано в АТ КБ "Приватбанк": 1) ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки НОМЕР_1 , в тому числі, але не виключно прізвище, ім`я, по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти, тощо), та інші відомості про власника вказаної картки; 2) докази зарахування на картку НОМЕР_3 *28 кредитних коштів у сумі 20000 грн., які 20.12.2021 року були на неї перераховані, а саме витребувати виписки за номером картки НОМЕР_1 за період з 20.12.2021 року по 25.12.2021 року; 3) інформацію, чи відкривалась ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) банківська картка НОМЕР_3 *28 (віртуальна чи фізична картка) та надати повний номер банківської картки НОМЕР_1 ; інформацію щодо номеру телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою НОМЕР_1 за період із 20.12.2021 року по 25.12.2021 року; інформацію чи знаходиться номер телефону НОМЕР_5 в анкетних даних ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
25.06.2026 року АТ КБ "Приватбанк" на виконання ухвали суду від 03.06.2026 року повідомив, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_6 ( НОМЕР_7 ). Ідентифікаційні дані власника картки: ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_4 , серія та номер паспорта НОМЕР_8 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , номер телефону НОМЕР_5 . По рахунку № НОМЕР_6 ( НОМЕР_7 ) було зарахування коштів на суму 20000 UAH 20.12.2021 року.
04.08.2026 року представник позивача в судове засідання не з`явився, подали клопотання про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримали.
04.08.2026 року відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи у її відсутність не надала, подала відзив на позов.
Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу.
У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.
ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася відповідач - ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповіддю №2564372 з Єдиного державного демографічного реєстру від 06.04.2026 року, фактично мешкає як ВПО за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповіддю №2416908 від 04.03.2026 року з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери.
20.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір № 3716350 про споживчий кредит, згідно умов якого сума кредиту (загальний розмір) складає 20000 грн., строк кредиту 30 днів з 20.12.2021 року, дата повернення кредиту 19.01.2022 року, комісія за надання кредиту 2000 грн., яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово, проценти за користування кредитом 7500 грн., які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, орієнтовна загальна вартість кредиту складає 29500 грн.
Договір укладено в електронному вигляді, підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора «S81245», який надіслано на її номер телефону НОМЕР_5 .
Аналогічні умови зазначено у Паспорті споживчого кредиту, який також підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора.
ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало їй кредит в сумі 20000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується копією квитанції Liqpay №1858768008 від 20.12.2021 року.
Згідно відомості про щоденні нарахування та погашення ТОВ «Мілоан» ОСОБА_1 нараховано заборгованість на загальну суму 22599,63 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 14971 грн.; заборгованість за відсотками - 5628,63 грн., заборгованість за комісією - 2000 грн. ОСОБА_1 сплачено в добровільному порядку: 19.01.2022 року в сумі 3900 грн., з яких зараховано у тіло кредиту - 1000 грн., у відсотки - 1900 грн., у комісію - 1000 грн.; 26.01.2022 року в сумі 6578 грн., з яких зараховано у тіло кредиту - 1900 грн., у відсотки - 2778 грн., у комісію - 1900 грн.; 10.02.2022 року в сумі 3648 грн., з яких зараховано у тіло кредиту - 855 грн., у відсотки - 1938 грн., у комісію - 855 грн.; 17.02.2022 року в сумі 3458 грн., з яких зараховано у тіло кредиту - 812 грн., у відсотки - 1834 грн., у комісію - 812 грн.; 24.02.2022 року в сумі 1793 грн., з яких зараховано у тіло кредиту - 462 грн., у відсотки - 869 грн., у комісію - 462 грн.
25.07.2024 року ТОВ «Мілоан» на підставі Договору факторингу № 25-07/2024 за плату відступило, а ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 3716350 від 20.12.2021 року на загальну суму 22599,63 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 14971 грн.; заборгованість за відсотками - 5628,63 грн., заборгованість за комісією - 2000 грн., що підтверджується копією реєстру боржників.
Згідно копії розрахунку заборгованості за кредитним договором ТОВ «Факторинг Партнерс» станом на 13.02.2026 року ОСОБА_1 нараховано заборгованість на загальну суму 22599,63 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 14971 грн.; заборгованість за відсотками - 5628,63 грн., заборгованість за комісією - 2000 грн.
Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного.
В статті 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч.1, ч.2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.
Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку.
Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно висновків, викладених у Постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначає Закон України «Про електронну комерцію».
Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Відповідно ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору.
У ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Суд вважає, що надані позивачем докази на підтвердження договірних відносин між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 є належними та допустимими, і аналізуючи в сукупності надані докази, вважає, що факт підписання ОСОБА_1 кредитного договору № 3716350 від 20.12.2021 року в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора є доведеним, оскільки сторони узгодили порядок його укладення в електронній формі.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у Постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у Постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19.
Як встановлено судом, відповідач, уклавши 20.12.2021 року з ТОВ «Мілоан» кредитний договір № 3716350, отримала кредит в загальному розмірі 20000 грн. на платіжну картку № НОМЕР_6 в АТ КБ «Приватбанк», строк кредиту 30 днів з 20.12.2021 року, дата повернення кредиту 19.01.2022 року, комісія за надання кредиту 2000 грн., яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово, проценти за користування кредитом 7500 грн., які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, орієнтовна загальна вартість кредиту складає 29500 грн.
Виписка АТ КБ «Приватбанк» про рух коштів за картковим рахунком платіжної картки № НОМЕР_6 , яка відкрита на ім`я ОСОБА_1 , є доказом у справі, оскільки має статус первинного документа, згідно Переліку типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 року № 578/5.
Згідно Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, що затверджено Постановою НБУ №164 від 29.07.2022 року відповідач є власником рахунку та держателем платіжного інструменту для здійснення операцій за рахунком.
Відповідно правового висновку, наведеному у Постанові Верховного Суду від 30.10.2019 року (справа № 355/558/18) виписка про рух коштів по рахунку свідчить про фактичне отримання кредитних коштів та наявність заборгованості за тілом кредиту.
Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
З досліджених доказів, зокрема виписки за карткою відповідача, видно, що остання отримувала кредитні кошти, а отже факт укладення кредитного договору є підтвердженим.
Відповідач прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого їй нараховано заборгованість за договором про споживчий кредит №3716350 від 20.12.2021 року в розмірі 22599,63 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 14971 грн.; заборгованість за відсотками - 5628,63 грн., заборгованість за комісією - 2000 грн.
В подальшому згідно укладеного Договору факторингу № 25-07/2024 від 25.07.2024 року право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «Факторинг Партнерс».
Частиною 1 ст.512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Таким чином, до позивача перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором в обумовлені договором строки, договір залишається невиконаним, позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти, на що він розраховував при укладенні договору факторингу, а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про споживчий кредит №3716350 від 20.12.2021 року.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту: згідно розрахунку заборгованості відповідачем сплачено в рахунок погашення тіла кредиту в загальному розмірі 5029 грн., отже заборгованість за тілом кредиту складає 14971 грн.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками:
Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 05.04.2023 року у справі № 910/4518/16 зазначила, що очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Аналогічних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у Постановах від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (п. 53, 54) та від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16 (п.6.19).
Згідно розрахунку заборгованості відповідачем сплачено в рахунок погашення відсотків в загальному розмірі 9319 грн., а згідно умов кредитного договору відсотки за користування кредитом в сумі 20000 грн. за 30 днів з 20.12.2021 року до 19.01.2022 року складають в розмірі 7500 грн., отже заборгованість відповідача за відсотками відсутня, наявна переплата в сумі 1819 грн., яку суд зараховує у тіло кредиту.
З огляду на наведене відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом після 19.01.2022 року (більше 30 днів), тобто поза межами строку кредитування.
При цьому, позивачем не заявлено вимоги про стягнення з відповідача коштів за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно ч.2 ст.625 ЦК України, тому нараховані відсотки за понадстрокове користування кредитом не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають стягненню з відповідача.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за комісією: згідно розрахунку заборгованості відповідачем сплачено в рахунок погашення комісії в загальному розмірі 5029 грн., а згідно умов кредитного договору розмір комісії складає 2000 грн., отже заборгованість відповідача за комісією відсутня, наявна переплата в сумі 3029 грн., яку суд зараховує у тіло кредиту.
Отже, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає в розмірі 10123 грн. - заборгованість по тілу кредиту.
Відповідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною 1 ст.8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1 ст.129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
В Постановах Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 року у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
Згідно ч.1 ст.76, ч.1 ст.77 та ст.80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (Постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 31.03.2021 у справі №923/875/19).
Таким чином, позов підлягає задоволенню в тій частині, що ґрунтується на законі, підтверджена встановленими обставинами та наданими суду доказами.
Відповідно ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат.
Згідно ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки судом задоволено вимоги позивача частково, а саме з заявленої суми 22599,63 грн. задоволено вимоги на суму 10123 грн., тобто на 44,79%, то з відповідача на користь позивача відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню витрати на сплату судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, що складає в сумі 1192,48 грн.
Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката.
За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Позивачем надано суду докази на підтвердження понесених витрат: копію Договору про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 року між АО «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Факторинг Партнерс»; копію заявки №332 від 01.01.2026 року на надання юридичної допомоги; копію витягу з Акту №27 про надання юридичної допомоги від 30.01.2026 року.
Так, згідно копії витягу з Акту №27 про надання юридичної допомоги від 30.01.2026 року сторони погодили надання наступних правових послуг та їх вартість: 1) надання усної консультації 2 години на суму 4000 грн.; 2) складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 3 години на суму 9000 грн., всього в сумі 13000 грн.
Суд, дослідивши документи на підтвердження надання позивачу правничої допомоги, враховуючи складність справи, значення справи для сторін, розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без явки сторін та їх представників, з урахуванням вимог розумності та справедливості, реальності та обґрунтованості адвокатських витрат, з урахуванням клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, дійшов висновку про зменшення їх розміру до суми 3000 грн. за складання позовної заяви, що буде справедливим.
Однак, оскільки судом задоволено вимоги позивача частково, а саме з заявленої суми 22599,63 грн. задоволено вимоги на суму 10123 грн., тобто на 44,79 %, то з відповідача на користь позивача відповідно ч.2 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог, що складає в сумі 1343,70 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 137, 141, 211, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_4 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (код ЄДРПОУ 42640371) заборгованість за тілом кредиту за договором про споживчий кредит №3716350 від 20.12.2021 року в розмірі 10123 грн. (десять тисяч сто двадцять три гривні 00 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_4 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (код ЄДРПОУ 42640371) витрати на сплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1192,48 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1343,70 грн.
В задоволенні решти розміру позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Повний текст рішення складено 10 серпня 2026 року.

Суддя:       С.М. Телегуз