Справа № 199/3799/25
(2/199/559/26) 

РІШЕННЯ
Іменем України

08.09.2026 

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді Спаї В.В.,
секретар судового засідання Захожа К.О., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

ВСТАНОВИВ: 
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що 15.05.2008 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11343751000, згідно з яким банк надав ОСОБА_4 кредит у розмірі 30 500 доларів США, що дорівнює еквіваленту 154 025,00 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, строком до 15.05.2029 року зі сплатою 12,50% річних.
Того ж дня, 15.05.2008 р. між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 11343751000/2, а між банком та ОСОБА_2 – договір поруки № 11343751000/3, за якими поручителі взяли на себе зобов`язання перед банком відповідати за виконання ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у повному обсязі.
У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання банк звернувся до суду щодо примусового стягнення заборгованості. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.08.2010 року у справі № 2-3085/10 позов задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 227 016,96 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 120,00 грн., а всього – 228 836,96 грн.
На підставі договору факторингу № 2 від 13.02.2012 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», до ТОВ «Кей-Колект» перейшли права вимоги за кредитними зобов`язаннями, в тому числі за кредитним договором № 11343751000 та договорами поруки.
Станом на час подачі позову відповідачі рішення суду не виконали, тому позивач просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість у сумі 143 466,69 грн., з яких: 3% річних у розмірі 33 380,82 грн. та інфляційні втрати у розмірі 110 085,87 грн., а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

28.10.2025 р. від представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Кіреєва В. Г. надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження перерахування кредитної заборгованості за договором факторингу та набуття права вимоги саме до відповідачів. Крім того, відповідач вказує на безпідставність нарахування інфляційних втрат та 3% річних, оскільки зобов`язання за рішенням суду від 17.08.2010 року у справі № 2-3085/10 не є простроченим у розумінні ст. 625 ЦК України, а також зазначає про пропуск позивачем позовної давності. 
11.11.2025 р. від представника позивача ТОВ «Кей-Колект» суду надійшли додаткові пояснення у справі, у яких він підтримує позовні вимоги та зазначає, що базою для розрахунку 3% річних та інфляційних втрат обрано суму заборгованості, визначену рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.08.2010 року у справі № 2-3085/10 у розмірі 227 016,96 грн. Позивач наголошує, що невиконання судового рішення є триваючим правопорушенням, а тому нарахування передбачених ст. 625 ЦК України компенсаційних виплат за період з 24.03.2022 по 24.03.2025 є правомірним та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Судом встановлено, що 15 травня 2008 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11343751000, за яким банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 30 500 доларів США, що дорівнювало еквіваленту 154 025,00 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, строком до 15 травня 2029 року зі сплатою 12,50% річних. Відповідно до умов зазначеного договору та графіку погашення кредиту позичальник зобов`язався повертати отриманий кредит та сплачувати нараховані відсотки у встановлені строки.
15 травня 2008 р. ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 11343751000/2. Зі змісту вказаного договору вбачається, що він укладений в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 11343751000 від 15 травня 2008 року. Того ж дня між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 11343751000/3 в забезпечення виконання зобов`язань за цим же кредитним договором.
Згідно з довідкою №12/03/2025/735925/1 від 12 березня 2025 р., виданою ТОВ «Кей-Колект», рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2010 р. у справі №2-3085/10 позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 11343751000 від 15 травня 2008 року в розмірі 227 016,96 грн. та судові витрати в розмірі 1 820,00 грн.
01 жовтня 2012 р. ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 401/8975/12 задоволено заяву та замінено стягувача у цивільній справі № 2-3085/10 з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на його правонаступника – Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект».
Самого рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2010 року у справі № 2-3085/10, а також ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2012 року у справі № 401/8975/12 (із відмітками про набрання ними законної сили) до матеріалів справи позивачем не надано. Долучені позивачем процесуальні документи належним чином незасвідчені та є роздруківками з ЄДРСР.
13 лютого 2012 р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 2, за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» передало, а ТОВ «Кей-Колект» прийняло на платній основі права вимоги щодо погашення заборгованості на підставі низки кредитних договорів та договорів забезпечення.
Позивач вказує, що на підставі договору факторингу № 2 до позивача перейшли права вимоги за кредитним договором № 11343751000 від 15.05.2008 року та договорами поруки, укладеними в забезпечення виконання кредитного договору.
Відомості щодо видачі судом виконавчих листів на виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.08.2010 року у справі № 2-3085/10, а також щодо пред`явлення їх до примусового виконання у встановленому законом порядку чи відкриття виконавчого провадження в матеріалах справи відсутні.
Правовідносини між учасниками справи виникли з захисту прав кредитора у грошовому зобов`язанні. 
Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, враховуючи наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
У главі 50 ЦК України визначено підстави припинення зобов`язання (ст.ст. 598–609 ЦК України). За відсутності інших підстав зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно ст. 610 ЦКУ порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України проголошує, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат та 3% річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц). 
За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, але не породжує його. Ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості не припиняє грошового зобов`язання боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 та від 10.09.2025 у справі № 369/13444/20).
Водночас у постановах від 06.03.2019 у справі № 757/44680/15-ц та від 13.03.2023 у справі № 554/9126/20 Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду роз`яснила, що конструкція ст. 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. У натуральному/задавненому зобов`язанні (де вимога позбавлена примусового захисту) кредитор не має права на нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки це призвело б до обходу законодавчого захисту боржника та порушення принципу правової визначеності.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» та практики ЄСПЛ (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. Можливість примусового стягнення кредитором заборгованості вичерпується після закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, якщо такий строк не було поновлено судом у порядку ст. 433 ЦПК України.
У разі пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та відсутності ухвали суду про його поновлення, право на примусове виконання судового рішення вважається остаточно втраченим. Припинення можливості реалізації рішення суду через пропуск строку свідчить про неможливість захисту такої вимоги в примусовому порядку. Тобто зобов`язання втрачає юридичну примусовість і стає зобов`язанням, вимоги за яким позбавлені примусового захисту (натуральним).
Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2026 по справі № 754/511/23.
Судом встановлено, що будь-які відомості про видачу виконавчих листів на виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.08.2010 у справі № 2-3085/10, пред`явлення їх стягувачем до виконання чи звернення до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання в матеріалах справи відсутні.
За таких обставин, дослідивши надані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, керуючись положеннями ст. 263 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Кей-Колект» про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є безпідставними та в їх задоволенні необхідно відмовити в повному обсязі.
У відповідності до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ч. 1 та ч. 3 ст. 13, ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 19, ст.ст. 23, 89, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 258, ст.ст. 264, 265, 273, п. 1 ч. 1 ст. 274, ст. 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Дата виготовлення повного судового рішення 11.09.2026 р. 

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя В.В.Спаї