Харківський окружний адміністративний суд
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2026 р. № 520/5274/26 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Полях Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ 00034022, просп. Повітряних Сил, 6, м. Київ, 03168), треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 14/в від "12" лютого 2026 року про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою № 168, за померлого, внаслідок захворювання, військовослужбовця;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як члену сім`ї загиблого солдата ОСОБА_2 її сина, внаслідок захворювання та причини смерті, пов`язаних із захистом Батьківщини, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року та Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в розмірі 15 000 000 грн та здійснити виплату одноразової грошової допомоги.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.
Сторони були належним чином повідомлені про відкриття провадження у справі.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у спірних правовідносинах він діяв згідно чинного законодавства.
Керуючись приписами ст. 171, 257, 262 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
З огляду на вказане вище, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , 1971 року народження, починаючи з 02.03.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та перебував у Харківській області, селищі Іванівське Бахмутського району Донецької області, у складі військової частини НОМЕР_4 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 солдат ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданим 26.07.2024 Другим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Відповідно до виписки з протоколу (карти) патологоанатомічного дослідження від 21.02.2023 №6 причиною смерті ОСОБА_2 стало захворювання: «Злоякісне новоутворення середньої третини стравоходу. Розпад пухлини з перфорацією стравоходу. Гнійний медіастиніт. Інтоксикація».
Згідно з витягом із протоколу засідання штатної 12 Регіональної військово-лікарської комісії (м. Харків) від 08.08.2023 №2511 захворювання солдата ОСОБА_2 , яке призвело до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано таким, що пов`язане із захистом Батьківщини.
На початку травня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про призначення та виплату їй як матері померлого військовослужбовця одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.
За результатами розгляду поданих документів Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, рішенням, оформленим пунктом 28 протоколу від 11.09.2025 №81/д, повернула документи на доопрацювання.
Підставами для повернення документів було визначено наявність розбіжностей у написанні прізвища померлого військовослужбовця та його матері, а також необхідність додаткового уточнення юридичних аспектів смерті ОСОБА_2 з огляду на приписи постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.
Після усунення зазначених недоліків ОСОБА_1 22.10.2025 звернулася через ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про направлення доопрацьованого пакета документів до Міністерства оборони України для повторного розгляду питання про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 її сина — солдата ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 складено висновок від 10.11.2025 №1067/ОГД про наявність у заявниці права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, який разом з отриманими документами направлено до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України для розгляду Комісією Міністерства оборони України.
За результатами розгляду поданих документів Комісія Міністерства оборони України рішенням, оформленим пунктом 20 протоколу засідання від 12.02.2026 №14/в, відмовила ОСОБА_1 — матері померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 солдата ОСОБА_2 — у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивачка звернулася до суду з цим позовом.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що ОСОБА_2 помер у період проходження військової служби та участі у заходах із забезпечення оборони України, а висновком військово-лікарської комісії захворювання, яке призвело до його смерті, визнано пов`язаним із захистом Батьківщини.
На переконання сторони позивача, після введення в Україні воєнного стану сім`ям військовослужбовців, які загинули або померли під час його дії, одноразова грошова допомога має виплачуватися в розмірі 15 000 000 грн, установленому пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168. Представник позивача вважає, що поняття «загибель» і «смерть» військовослужбовця в контексті спірних правовідносин охоплюють також смерть унаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.
Крім того, представник позивача посилалася на положення статей 16, 16-1, 16-2, 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зазначаючи, що цим Законом передбачено право членів сім`ї військовослужбовця на отримання одноразової грошової допомоги у разі його смерті внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. На думку позивачки, Кабінет Міністрів України не уповноважений підзаконним нормативно-правовим актом звужувати встановлені законом підстави та коло осіб, які мають право на таку допомогу.
У відповідях на відзиви позивачка заперечила проти доводів відповідача та третіх осіб, наполягаючи, що визначальними обставинами є смерть її сина під час проходження військової служби в умовах воєнного стану та встановлений військово-лікарською комісією причинний зв`язок захворювання із захистом Батьківщини. У зв`язку із цим вважає, що має законне очікування на отримання одноразової грошової допомоги саме в розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.
Міністерство оборони України у відзиві проти задоволення позову заперечувало та зазначило, що пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 передбачає виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 15 000 000 грн сім`ям військовослужбовців, які загинули, або сім`ям військовослужбовців, які померли внаслідок поранення, контузії, травми чи каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини у період дії воєнного стану.
Відповідач указав, що відповідно до медичних документів причиною смерті ОСОБА_2 стало захворювання, а матеріали справи не містять доказів того, що його смерть настала внаслідок поранення, контузії, травми або каліцтва. Тому підстави для призначення позивачці одноразової грошової допомоги за постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 відсутні.
Разом із тим відповідач зазначив, що у разі смерті військовослужбовця внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, питання про наявність права на одноразову грошову допомогу та її розмір вирішується відповідно до статей 16– 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.
Міністерство оборони України також заперечило проти вимоги про зобов`язання безпосередньо призначити та виплатити допомогу, посилаючись на те, що прийняття відповідного рішення належить до повноважень Комісії Міністерства оборони України, а суд не може перебирати на себе повноваження цього органу.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у поданих поясненнях також просив відмовити в задоволенні позову. Третя особа зазначила, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок захворювання, а не внаслідок поранення, контузії, травми чи каліцтва, тому правові підстави для призначення допомоги в розмірі 15 000 000 грн за постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 відсутні. На думку третьої особи, питання щодо можливого призначення позивачці одноразової грошової допомоги має вирішуватися відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у відзиві просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначив, що подані позивачкою документи після їх опрацювання разом із висновком від 10.11.2025 №1067/ОГД були направлені до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 виконав покладені на нього повноваження.
Третя особа також посилалася на те, що причиною смерті військовослужбовця було захворювання, яке не пов`язане з пораненням, контузією, травмою або каліцтвом, отриманими під час захисту Батьківщини. За таких обставин право на одноразову грошову допомогу та її розмір мають визначатися відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, а не відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168.
Таким чином, спір у цій справі виник щодо наявності у позивачки права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 15 000 000 грн відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 у зв`язку зі смертю її сина-військовослужбовця внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі — Закон №2011-XII).
Згідно з пунктом 1 статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, є гарантованою державою виплатою, що здійснюється особам, які згідно із цим Законом мають право на її отримання.
Підпунктами 1 та 2 пункту 2 статті 16 Закону №2011-XII у редакції, чинній на час смерті військовослужбовця, було передбачено призначення і виплату одноразової грошової допомоги, зокрема, у разі:
1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;
2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.
За змістом статті 16-1 Закону №2011-XII до осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, належать, зокрема, його батьки.
Відповідно до підпункту «а» пункту 1 статті 16-2 Закону №2011-XII у редакції, чинній на день смерті ОСОБА_2 , одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовця у випадку, передбаченому підпунктом 1 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначалася і виплачувалася у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, а у випадках, передбачених підпунктами 2– 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, — у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму.
Пунктом 9 статті 16-3 Закону №2011-XII встановлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначених положень Кабінет Міністрів України постановою від 25.12.2013 №975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі — Порядок №975).
За приписами пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця є дата смерті, зазначена у свідоцтві про смерть.
Отже, днем виникнення права, про реалізацію якого заявляє позивачка, є 20.02.2023, а тому спірні правовідносини підлягають оцінці насамперед за законодавством, чинним на цю дату, з урахуванням норм, яким законодавець у подальшому надав зворотну дію.
У зв`язку із введенням воєнного стану Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі — Постанова №168).
Абзацом першим пункту 2 Постанови №168 у редакції, чинній на 20.02.2023, передбачалося, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених статтею 16-1 Закону №2011-XII.
Абзацом шостим пункту 2 Постанови №168 було передбачено виплату цієї допомоги також сім`ям осіб, зазначених у пункті 1 постанови, які померли внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва).
Відповідно до пункту 2-1 Постанови №168 порядок і умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги визначаються керівниками відповідних міністерств і державних органів.
Наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 №45, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 30.01.2023 за №176/39232, затверджено Порядок і умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану (далі — Порядок №45).
Пунктами 1.2 та 1.4 Порядку №45 у відповідній редакції визначено, що одноразова грошова допомога призначається та виплачується у разі загибелі військовослужбовця Збройних Сил України під час дії воєнного стану, а також смерті військовослужбовця внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого за обставин, установлених пунктом 2 Постанови №168; право осіб на отримання такої допомоги визначається станом на дату загибелі (смерті) військовослужбовця.
Системний аналіз наведених норм свідчить, що Закон №2011-XII та Порядок №975 регулюють загальні підстави призначення одноразової грошової допомоги, зокрема й у разі смерті військовослужбовця внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби або з проходженням військової служби.
Натомість пункт 2 Постанови №168 встановив спеціальну підвищену соціальну гарантію воєнного часу в розмірі 15 000 000 грн та пов`язав її застосування з двома самостійними альтернативними юридичними підставами:
- загибеллю військовослужбовця у період дії воєнного стану;
- смертю військовослужбовця внаслідок поранення, контузії, травми або каліцтва, отриманих у період дії воєнного стану за обставин, прямо визначених абзацом шостим пункту 2 Постанови №168.
Смерть унаслідок захворювання, яке є самостійною причиною смерті та не перебуває у прямому причинному зв`язку з документально підтвердженим пораненням, контузією, травмою або каліцтвом, не охоплюється другою із наведених підстав.
Суд зазначає, що проходження військової служби під час воєнного стану, участі військовослужбовця у заходах із захисту Батьківщини та встановлення військово-лікарською комісією зв`язку захворювання із захистом Батьківщини не є тотожними юридичним фактам загибелі військовослужбовця або смерті внаслідок поранення, контузії, травми чи каліцтва у розумінні пункту 2 Постанови №168.
Суд також враховує, що Законом України від 16.07.2025 №4546-IX «Про внесення змін до Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” щодо окремих питань виплати одноразової грошової допомоги» абзац другий пункту 3 статті 16-2 Закону №2011-XII викладено в редакції, за якою розмір одноразової грошової допомоги, що виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, у тому числі під час перебування у полоні, становить 15 000 000 грн. Відповідно до розділу II цього Закону зазначене положення застосовується з 24.02.2022.
Разом із тим наведена норма визначає розмір виплати за наявності встановлених законом умов її призначення, але не усуває необхідності встановлення у кожній конкретній справі юридично значущих обставин смерті військовослужбовця та не перетворює будь-яку смерть від захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, на загибель у розумінні пункту 2 Постанови №168.
Аналогічного висновку дійшла Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 16.06.2026 у справі №620/10029/24.
У зазначеній постанові Верховний Суд сформулював такі висновки щодо застосування пункту 2 Постанови №168:
- положення пункту 2 Постанови №168 підлягають застосуванню у системному взаємозв`язку з положеннями Закону №2011-XII та не можуть тлумачитися відокремлено від нього;
- право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 Постанови №168, виникає у разі загибелі військовослужбовця в період дії воєнного стану, а також у разі смерті військовослужбовця, щодо якої встановлено причинний зв`язок із пораненням, контузією, травмою чи каліцтвом, отриманими під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпечення заходів із національної безпеки і оборони;
- сам по собі висновок військово-лікарської комісії про зв`язок захворювання із захистом Батьківщини або проходженням військової служби не є безумовною підставою для застосування пункту 2 Постанови №168, якщо матеріалами справи не підтверджено обставин, з якими ця постанова пов`язує виникнення права на відповідну виплату;
- смерть військовослужбовця внаслідок захворювання може бути підставою для призначення допомоги за пунктом 2 Постанови №168 лише тоді, коли медичними документами підтверджено, що така смерть перебуває у причинному зв`язку з пораненням, контузією, травмою чи каліцтвом, отриманими за обставин, визначених цим пунктом;
- за відсутності підстав для застосування пункту 2 Постанови №168 питання призначення та виплати одноразової грошової допомоги вирішується відповідно до Закону №2011-XII та Порядку №975.
У цій же постанові Судова палата відступила від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 17.07.2024 у справі №600/548/23-а та від 22.08.2024 у справі №380/9868/23, за якими пункт 2 Постанови №168 охоплював також усі випадки смерті військовослужбовця від захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.
Сформований Судовою палатою підхід послідовно застосовано Верховним Судом у подальших постановах від 19.06.2026 у справі №380/4474/25, від 22.06.2026 у справі №380/1253/24, від 30.06.2026 у справі №120/14921/24, від 30.06.2026 у справі №620/59/25 та від 15.07.2026 у справі №160/22825/25.
Зокрема, у постанові від 15.07.2026 у справі №160/22825/25 Верховний Суд за подібних обставин зазначив, що встановлений військово-лікарською комісією зв`язок захворювання і причини смерті із захистом Батьківщини сам по собі не означає, що смерть є загибеллю у розумінні абзацу першого пункту 2 Постанови №168. За відсутності доказів причинного зв`язку смерті з пораненням, контузією, травмою або каліцтвом, отриманими під час захисту Батьківщини, підстави для виплати 15 000 000 грн за пунктом 2 Постанови №168 відсутні.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Застосовуючи наведене правове регулювання та правові висновки Верховного Суду до встановлених у цій справі обставин, суд виходить з такого.
Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданим 26.07.2024, підтверджується факт смерті ОСОБА_2 20.02.2023.
Випискою з протоколу (карти) патологоанатомічного дослідження від 21.02.2023 №6 встановлено безпосередню причину смерті: «Злоякісне новоутворення середньої третини стравоходу. Розпад пухлини з перфорацією стравоходу. Гнійний медіастиніт. Інтоксикація».
Отже, безпосередньою та самостійною причиною смерті військовослужбовця було онкологічне захворювання та його ускладнення.
Витяг із протоколу засідання штатної 12 Регіональної військово-лікарської комісії (м. Харків) від 08.08.2023 №2511 підтверджує, що захворювання, яке призвело до смерті ОСОБА_2 , пов`язане із захистом Батьківщини.
Суд враховує вказаний висновок як належний доказ причинного зв`язку захворювання із захистом Батьківщини. Однак зазначений документ не містить висновку про те, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок поранення, контузії, травми або каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини, та не встановлює прямого причинного зв`язку між будь-яким таким ушкодженням і смертю.
Витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 25.10.2023 №298 та документи про участь ОСОБА_2 у заходах із забезпечення оборони України підтверджують факт проходження ним військової служби та участі у відповідних заходах, проте не підтверджують отримання поранення, контузії, травми чи каліцтва, які спричинили або зумовили його смерть.
Рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 11.08.2025 у справі №639/4083/25 підтверджує факт родинних відносин між позивачкою та померлим військовослужбовцем, однак не встановлює юридично значущих обставин причини його смерті для застосування пункту 2 Постанови №168.
Матеріали справи не містять довідки про обставини отримання ОСОБА_2 поранення, контузії, травми чи каліцтва, акта розслідування відповідної події, медичного документа про таке ушкодження або висновку ВЛК про причинний зв`язок смерті з пораненням, контузією, травмою чи каліцтвом.
Отже, у цій справі встановлено третю із правових ситуацій, виокремлених Судовою палатою у постанові від 16.06.2026 у справі №620/10029/24, а саме смерть військовослужбовця внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, без установленого прямого причинного зв`язку смерті з пораненням, контузією, травмою чи каліцтвом.
Така обставина може породжувати право членів сім`ї померлого військовослужбовця на одноразову грошову допомогу за Законом №2011-XII та Порядком №975 за наявності передбачених ними умов, однак не утворює спеціальних підстав для призначення допомоги за пунктом 2 Постанови №168 у розмірі 15 000 000 грн.
Суд бере до уваги, що позивачка 06.05.2025 звернулася із заявою про призначення допомоги саме відповідно до пункту 2 Постанови №168.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у висновку від 09.06.2025 №511/ОГД визначив наявність у заявниці права на одноразову грошову допомогу за постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975.
Рішенням Комісії Міністерства оборони України, оформленим пунктом 28 протоколу від 11.09.2025 №81/д, документи було повернуто на доопрацювання через розбіжності у написанні прізвищ та необхідність уточнення правової підстави виплати.
Після подання позивачкою 22.10.2025 доопрацьованого пакета документів ІНФОРМАЦІЯ_2 склав висновок від 10.11.2025 №1067/ОГД, у якому знову зазначив про можливість призначення допомоги відповідно до Постанови №975, а не відповідно до Постанови №168.
Зазначені висновки територіального центру комплектування та соціальної підтримки є документами, що передують прийняттю остаточного рішення уповноваженою Комісією Міністерства оборони України, та самі по собі не створюють безумовного права на виплату в розмірі 15 000 000 грн. Більше того, їх зміст підтверджує, що уповноважений орган попереднього опрацювання документів визначав правовою підставою можливої виплати саме Порядок №975.
Рішенням, оформленим пунктом 20 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України від 12.02.2026 №14/в, позивачці відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги саме відповідно до пункту 2 Постанови №168 у зв`язку з тим, що смерть військовослужбовця настала внаслідок захворювання, а не внаслідок поранення, контузії, травми або каліцтва.
Наведене рішення не містить висновку про відсутність у позивачки права на соціальний захист чи на одноразову грошову допомогу за будь-якою правовою підставою. Воно вирішує питання про відсутність спеціальних умов для виплати саме за пунктом 2 Постанови №168, тоді як питання призначення допомоги у зв`язку зі смертю від захворювання підлягає вирішенню відповідно до Закону №2011-XII та Порядку №975.
У зв`язку із цим доводи позивачки про те, що Постановою №168 звужено передбачене Законом №2011-XII право на соціальний захист, є необґрунтованими. 
Суд зазначає, що Постанова №168 не скасовує та не обмежує загальних гарантій, установлених Законом №2011-XII і Порядком №975, а запроваджує додаткову підвищену виплату за спеціально визначених обставин воєнного часу.
Також, відсутні підстави вважати, що висновок ВЛК від 08.08.2023 №2511, факт проходження військової служби або участі у заходах із захисту Батьківщини створили у позивачки законне очікування на отримання саме 15 000 000 грн за Постановою №168, оскільки законне очікування має ґрунтуватися на чіткій та безумовній нормі права, а встановлені у справі обставини не відповідають спеціальним умовам цієї постанови.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, добросовісно, розсудливо, пропорційно та з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Оцінивши рішення Комісії Міністерства оборони України, оформлене пунктом 20 протоколу від 12.02.2026 №14/в, за наведеними критеріями, суд дійшов висновку, що воно прийняте уповноваженим органом, на підставі належно опрацьованого пакета документів, з урахуванням безпосередньої причини смерті військовослужбовця, установленої випискою з протоколу патологоанатомічного дослідження від 21.02.2023 №6, та змісту висновку ВЛК від 08.08.2023 №2511, а його мотиви відповідають правовому регулюванню і правовим висновкам Верховного Суду.
За правилами частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок доведення правомірності свого рішення покладається на відповідача.
Відповідач надав докази та правове обґрунтування правомірності оскаржуваного рішення. 
Натомість позивачкою не подано доказів, які б підтверджували загибель ОСОБА_2 у юридичному значенні, застосованому в пункті 2 Постанови №168, або причинний зв`язок його смерті з пораненням, контузією, травмою чи каліцтвом, отриманими за передбачених цією постановою обставин.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що рішення Міністерства оборони України, оформлене пунктом 20 протоколу засідання Комісії від 12.02.2026 №14/в, у частині відмови в призначенні позивачці одноразової грошової допомоги за пунктом 2 Постанови №168 є правомірним, а підстави для його скасування відсутні.
Оскільки вимога про зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити позивачці 15 000 000 грн є похідною від вимоги про скасування зазначеного рішення, вона також не підлягає задоволенню.
Крім того, за встановленої судом відсутності матеріально-правових підстав для призначення позивачці допомоги за пунктом 2 Постанови №168 зобов`язання відповідача прийняти рішення протилежного змісту суперечило б установленим обставинам справи та наведеним висновкам Верховного Суду.
При цьому суд наголошує, що відмова у задоволенні цього позову не вирішує питання про наявність у позивачки права на одноразову грошову допомогу за Законом №2011-XII та Порядком №975 і не перешкоджає реалізації такого права у встановленому законодавством порядку.
Інші доводи учасників справи не спростовують наведених висновків суду та не впливають на результат вирішення спору.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для розподілу судових витрат на користь позивачки відсутні.
При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.
Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ 00034022, просп. Повітряних Сил, 6, м. Київ, 03168), треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – відмовити. 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 29 липня 2026 року.

Суддя Н.А. Полях