ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року Справа № 902/1257/24 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Головуючий суддя Хабарова М.В.,
суддя Мамченко Ю.А.,
суддя Гудак А.В.,

секретар судового засідання Щербак В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ладижинської міської ради на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 28.04.2026 у справі №902/1257/24 (суддя Маслій І.В., повна ухвала складена 04.05.2026)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сілікад" 
до  Ладижинської міської ради 
про встановлення сервітуту

за участю представників:
від позивача - Сахарова М.А.
від відповідача - Савенецька-Фурс Т.В.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 28.04.2026 у справі №902/1257/24 клопотання ТОВ "Сілікад" про призначення судової експертизи задоволено. Призначено у справі №902/1257/24 судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Вінницькому науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.
На розгляд судової експертизи поставлено наступні питання:
1) Чи накладається Ділянка №1 Лукашівського родовища згідно Спеціального дозволу на користування надрами №6627 від 15.06.2022 року на земельну ділянку комунальної власності із кадастровим номером 0510600000:04:002:0354? Якщо так, яка площа земельної ділянки з кадастровим номером 0510600000:04:002:0354 знаходиться в межах Ділянки №1 Лукашівського родовища згідно Спеціального дозволу на користування надрами №6627 від 15.06.2022 року? 
2) Чи накладається Ділянка №1 Лукашівського родовища згідно Спеціального дозволу на користування надрами №6627 від 15.06.2022 року на земельні ділянки із кадастровими номерами: 0510600000:04:002:0348, 0510600000:04:002:0345, які перебувають в користуванні ТОВ "Сілікад" на умовах оренди та на частини земельних ділянок кадастрові номера: 0510600000:04:002:0346, 0510600000:04:002:0354 площею 0,9000 га, 1,4000 га 1,2800 га на які плануються встановити земельний сервітут згідно Технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частин земельних ділянок, на які поширюється право сервітуту на право на користування земельною ділянкою для потреб геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промислової розробки родовищ) загальнодержавного та місцевого значення, які розташовані на території Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області на замовлення ТОВ "Сілікад"? 
3) Якщо так, яка площа накладання?
Провадження у справі №902/1257/24 зупинено до отримання висновку судової експертизи.
Обґрунтовуючи постановлену ухвалу, суд першої інстанції, враховуючи відсутність проєкт дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення, що є складовою геологічного вивчення та документом для обґрунтування площі землекористування, позбавлений можливості об`єктивно перевірити, чи площі, на які позивач просить встановити сервітут, співмірній фактичній потребі для здійснення дослідно-промислової розробки, чи є вони заниженими з метою мінімізації плати та уникнення оформлення сервітуту на всю площу спеціального дозволу, про що стверджує міська рада.
Таким чином суд дійшов висновку, що встановлення достовірності обставин на яких ґрунтуються позовні вимоги вимагає спеціальних знань, що є підставою для призначення земельно-технічної судової експертизи з метою прийняття обґрунтованого рішення.
Вирішуючи питання стосовно експертної установи, яка проводитиме комплексну судову експертизу суд дійшов висновку про доручення проведення експертизи - Вінницькому науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.
Не погоджуючись з постановленою ухвалою, Ладижинська міська рада звернулась з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржувану ухвалу в частині призначення Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України експертною установою для проведення земельно-технічної експертизи у справі №902/1257/24 скасувати та ухвалити нове рішення шляхом призначення іншої експертної установи для проведення такої експертизи з таких експертних установ: Незалежний інститут судових експертиз, Національний науковий центр "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса", Чернігівське відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.
Апелянт зазначає, що визначена судом експертна установа для проведення експертизи викликає у нього сумнів щодо її неупередженості, а також зумовлює недовіру до експертів, які її проводитимуть, оскільки вказана експертна установа розташована у Вінницькій області та раніше здійснювала експертне дослідження у справі № 902/580/25, яка перебувала на розгляді Господарського суду Вінницької області. При цьому замовником відповідного експертного дослідження у справі №902/580/25 було ПП "ПАРТНЕР-СПС", керівником якого є Баламут С.П., який, як зазначає апелянт, є одним зі співзасновників ТОВ "Сілікад". Крім того, апелянт звертає увагу на те, що експертний висновок у справі № 902/580/25 був складений протягом 24 годин.
Тому для уникнення сумнів щодо можливого впливу сторони позивача на експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС, який буде проводити земельно-технічну експертизу у даній справі, апелянт пропонував доручити проведення земельно-технічної експертизи одному з таких експертних установ: 1) Незалежний інститут судових експертиз, 2) Національний науковий центр "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, 3) Чернігівське відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Однак дані пропозиції не були підтримані позивачем і судом.
Крім того апелянт вказує, що був згоден із пропозицією суду щодо призначення експертизи у Вінницькому відділенні Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Однак дана пропозиція також була відхилена позивачем, що, на його думку, свідчить про наявність певних зв`язків останнього у Вінницькому науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі МВС.
Відтак, відповідач просить апеляційний суд призначити іншу експертну установу для призначення земельно-технічної експертизи, перелік яких наводить у прохальній частині апеляційної скарги.
Апелянт також просить стягнути з ТОВ "Сілікад" витрати на професійну правничу допомогу понесену у Північно-західному апеляційному господарському суді.
У відповідності до ст. 263 Господарського процесуального кодексу України ТОВ "Сілікад" подало до апеляційного суду відзив, в якому вказує, що вказані апелянтом твердження не підкріплені жодними доказами, які б могли підтвердити висунуті ним припущення.
Позивач зазначає, що при обранні експертної установи він керувався, зокрема, вартістю проведення експертизи, строками її виконання та необхідністю виїзду експерта безпосередньо на місце дослідження. Враховуючи, що саме Вінницький науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України найбільше відповідає зазначеним критеріям, позивач і запропонував доручити проведення експертизи саме цій установі.
Разом з тим, запропоновані відповідачем експертні установи є віддаленими від місця проведення дослідження у межах судової земельно-технічної експертизи та у разі їх обрання це призведе до покладення на позивача додаткових та надмірних витрат, пов`язаних із виїздом експерта, а також до збільшення загальної вартості проведення експертизи (строки виконання такої експертизи та вартість проведення є невідомими для позивача).
ТОВ "Сілікад" зазначає, що при визначені судом експертної установи, останній врахував, що даний вид експертизи потребує безпосереднього виїзду експерта на Лукашівське родовище, яке територіально розташоване в межах Гайсинського району Вінницької області. 
З огляду на вказане, вважає відсутніми порушення норм процесуального чи матеріального права при призначенні судом першої інстанції судової експертизи та визначенні ним експертної установи.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу вказує, що розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат. Водночас, враховуючи, що розгляд справи по суті ще не закінчено, вирішення питання щодо стягнення судових витрат за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції, якою вирішено питання про призначення експертизи та зупинення провадження, не відповідає положенням ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, оскільки є передчасним.
У судове засідання 02.07.2026 з`явились представники позивача та відповідача, які надали свої пояснення щодо доводів, викладених у апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в них докази, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи ТОВ "Сілікад" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області про встановлення сервітуту.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що Ладижинська міська рада безпідставно зняла з розгляду питання про встановлення ТОВ "Сілікад" сервітуту на частину земельних ділянок у межах родовища, які перебувають у власності Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області, право на користування якими позивач має на підставі спеціального дозволу на користування надрами №6627 від 15.06.2022.
20.04.2026 до Господарського суду Вінницької області від позивача надійшло клопотання про призначення у даній справі земельно-технічної експертизи, обґрунтовуючи яке, з метою встановлення земельного сервітуту (конфігурації, меж накладення) на частини ділянки відповідача для повного та всебічного розгляду справи вважав наявною необхідність у проведенні судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою.
Просив доручити проведення експертизи Вінницькому науково-дослідницькому експертно-криміналістичному центру МВС України.
Суд першої інстанції, розглянувши вищевказане клопотання, дослідивши матеріали справи, з огляду на предмет доказування, дійшов висновку про його задоволення, призначивши у справі №902/1257/24 судову земельно-технічну експертизу із зазначенням переліку питань, поставлених експерту для їх проведення, а також визначенням експертної установи - Вінницького науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру МВС України.
Апеляційний суд зазначає, що згідно з ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відтак, враховуючи, що апелянт не оскаржує ухвалу суду першої інстанції щодо наявності підстав для призначення земельно-технічної експертизи, остання в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо оскарження ухвали суду першої інстанції в частині визначеної ним експертної установи для проведення судової земельно-технічної експертизи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п.3 ч.2 ст.129 Конституції України та ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Стаття 73 Господарського процесуального кодексу України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Інститут судової експертизи у господарському процесуальному праві - це сукупність порівняно уособлених норм, що регламентують процесуальні дії й відносини під час призначення й проведення судової експертизи у господарському судочинстві.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.
Спеціальні знання - це професійні знання, отримані в результаті навчання, а також навички, отримані обізнаною особою в процесі практичної діяльності в різноманітних галузях науки, техніки та інших суспільно корисних галузях людської діяльності, які використовуються разом з науково-технічними засобами під час проведення експертизи. Змістом спеціальних знань є теоретично обґрунтовані і перевірені практикою положення і правила, які можуть відноситися до будь-якої галузі науки, техніки, мистецтва тощо.
Згідно з ч.1,2 ст.98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.
За змістом ч.1 ст.99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для з`ясування та встановлення фактичних обставин, що мають значення для справи (фактичних даних, що входять до предмета доказування), без яких встановити відповідні обставини неможливо, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування, наявні у справі докази є взаємно суперечливими.
Частиною 1 статті 100 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.
Відповідно до ч.3 ст.99 Господарського процесуального кодексу України при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. 
Тобто суду надано дискреційне право визначати експерта чи експертну установу у випадку відсутності згоди сторін щодо обрання експерта чи експертної установи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач запропонував провести судову земельно-технічну експертизу у Вінницькому науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України. 
Водночас, відповідач, заперечуючи проведення судової експертизи у даній експертній установі, пропонував суду першої інстанції провести вказану судову експертизу 1) Незалежним інститутом судових експертиз, 2) Національним науковим центром "Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, 3) Чернігівським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.
З матеріалів справи вбачається, що Господарський суд Вінницької області, врахувавши положення п.1.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 у редакції наказу Міністерства юстиції України №144 від 30.12.2004, дійшов висновку, що проведення експертизи слід доручити експертній установі - Вінницькому науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України.
Приписами ст.7 Закону України "Про судову експертизу" передбачено, що судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.
Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України "Про судову експертизу" до державних спеціалізованих установ належать: 1) науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; 2) науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; 3) експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України.
Варто зазначити, що згідно з пунктом 1.2.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998, (далі - Інструкція) та пунктом 6.1 Розділу ІІ Науково методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень однією з основних видів (підвидів) експертизи, зокрема, є земельно-технічна експертиза.
Основними завданнями земельно-технічної експертизи, зокрема, є: визначення фактичного землекористування земельними ділянками, а саме фізичних характеристик земельних ділянок (конфігурації, площі, промірів тощо); визначення відповідності фактичного розташування будівель, споруд та інших об`єктів відносно меж земельних ділянок їх розташуванню у відповідній технічній документації; визначення відповідності фактичного землекористування в частині порушення меж та накладання земельних ділянок відповідно до правовстановлювальних документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки.
Відтак, з огляду на призначений у даній справі вид експертизи та перелік поставлених на вирішення експерту питань, остання потребує безпосереднього виїзду експерта на Лукашівське родовище, яке розташоване в межах Гайсинського району Вінницької області.
Разом з тим, призначення судової експертизи в установах, визначених у переліку апелянта, які є віддаленими від місця проведення дослідження, призведе до покладення на позивача додаткових та надмірних витрат, пов`язаних із виїздом експерта, а також до збільшення загальної вартості експертизи. Необхідність організації такого виїзду експерту та узгодження відповідних організаційних питань може вплинути на строки виконання експертизи, що суперечить завданню господарського судочинства щодо своєчасного вирішення спорів. 
Таким чином, зважаючи на відсутність згоди позивача та відповідача щодо обрання експертної установи під час вирішення судом першої інстанції питання про призначення у даній справі судової земельно-технічної експертизи, з огляду на забезпечення повного та всебічного розгляду справи, приймаючи до уваги принципи судово-експертної діяльності, а також керуючись дискреційними повноваженнями суду з вирішення даного питання, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про доручення проведення судової земельно-технічної експертизи Вінницькому науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України, як найбільш територіально наближеного до об`єкта дослідження, правомірними.
За змістом ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.ст.74,76 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає, що наведені апелянтом обставини щодо попереднього проведення вибраною судем експертною установою дослідження в іншій справі, а також строку підготовки відповідного експертного висновку самі по собі не свідчать про упередженість цієї установи чи її експертів, не підтверджують наявності обставин, які виключають можливість доручення їй проведення судової експертизи у цій справі та мають характер припущень. 
Будь-яких належних і допустимих доказів, які б об`єктивно підтверджували заінтересованість експертної установи у результатах розгляду цієї справи або існування інших обставин, що ставлять під сумнів її неупередженість, матеріали справи не містять та апелянтом не надано.
Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно ч.5 ст.100 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про призначення експертизи суд попереджає експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Вказана норма встановлює гарантії забезпечення належного виконання експертом покладених на нього обов`язків та достовірності експертного висновку, незалежно від того, якій державній спеціалізованій установі доручено проведення експертизи.
Також, за приписами статті 101 Господарського процесуального кодексу України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.
Отже, визначення судом експертної установи для проведення судової експертизи не позбавляє апелянта права звернутися до іншої експертної установи за власним вибором та подати до суду відповідний висновок у порядку, передбаченому процесуальним законом.
У силу приписів ч.1 ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст.73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення ухвали Господарського суду Вінницької області від 28.04.2026 без змін, з огляду на що апеляційна скарга Ладижинської міської ради задоволенню не підлягає.
Оскільки відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 269, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Ладижинської міської ради на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 28.04.2026 у справі № 902/1257/24 залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Вінницької області від 28.04.2026 у справі № 902/1257/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена "07" липня 2026 р.

Головуючий суддя Хабарова М.В. 

Суддя   Мамченко Ю.А. 

Суддя   Гудак А.В.