КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 липня 2026 року м. Київ справа №320/9085/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Кочанової П.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД ІНВЕСТЛЕНД» до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД ІНВЕСТЛЕНД» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м.Києві, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 11 липня 2024 року № 0718390707 про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД ІНВЕСТЛЕНД» (код ЄДРПОУ 43573473) штрафу у сумі 2 040,0 (дві тисячі сорок) гривень (код платежу 21081100) за порушення пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 із змінами та доповненнями;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 11.07.2024 року № 0718380707 про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД ІНВЕСТЛЕНД» (код ЄДРПОУ 43573473) штрафу у сумі 207 039,95 гривень (код платежу 21080900) за порушення пункту 1, пункту 2, пункту 11, пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-Р від 06.07.1995 р. із змінами та доповненнями.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що перевірка є безпідставною, оскільки призначена без передбачених законом підстав, враховуючи те, що Наказ про її призначення не містить жодних посилань на фактичні підстави, передбачені законом для її призначення, крім цього, вказує, що й сама перевірка здійснена із чисельними процедурними порушеннями адже під приводом фактичної перевірки здійснювалися заходи, притаманні документальній перевірці. Крім цього вказує на те, що використання податкової інформації та документів за минулі періоди, в тому числі даних СОД РРО, відповідно приписам закону може здійснюватись виключно під час проведення документальних і камеральних перевірок, крім цього вказує, що під час перевірки посадовими особами ДПС проводилися заходи та складалися документи, не передбачені ПКУ, зокрема безпідставно, здійснювався обшук в приміщенні, самоуправно відшукувались в приміщенні магазину, речах співробітників, без участі уповноваженої особи документи, складались опис товарів в магазині, взамін призначення інвентаризації, чим порушено приписи пунктів 81.1. та 81.3. статті 81 ПКУ та інших нормативних актів, при цьому вказує, що й процедуру запиту документів, що стосуються перевірки, та отримання цих документів від Товариства було порушено та допущено дискримінаційне обмеження Товариства у часі на виготовлення, завірення та надання копій документів, виготовлення довідок та надання письмових пояснень, що стосуються предмету перевірки, чим порушено приписи пунктів 85.2, 85.4, 85.6 ст.85 ПКУ, а також посилається на те, що висновки контролюючого органу не відповідають об`єктивній дійсності, але які свідчить про фальсифікацію доказів з метою спотворення об`єктивних обставин і результатів перевірки для створення умов і доказів притягнення Товариства до фінансової відповідальності. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 6 березня 2026 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД ІНВЕСТЛЕНД» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД ІНВЕСТЛЕНД» до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
Відповідач позов не визнав, надав відзив, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог на тих підставах, що, за його переконанням, контролюючий орган діяв в межах повноважень та у спосіб, визначений діючим законодавством, без допущення процедурних порушень, як на етапі призначення так і на етапі проведення фактичної перевірки позивача, а також доводить, що позивачем вчинено відповідні порушення пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України, статті 24 Кодексу законів про працю України, пунктів 1, 2, 11 та 12 статті 3 Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», що доведено Актом фактичної перевірки. За вказаних обставин вважає, що податкові повідомлення-рішення є правомірними та скасуванню не підлягають.
Позивач із позицією відповідача не погодився, надав відповідь на відзив, в якій наполягав на протиправності податкових повідомлень-рішень та задоволенні позовних вимог.
Також позивачем було надано додаткові пояснення по суті спору за допомогою ЄСІТС «Електронний Суд», в яких зазначив, що суд не зобов`язаний самостійно здійснювати розрахунок штрафних санкцій замість контролюючого органу, перебираючи таким чином його повноваження.
Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД ІНВЕСТЛЕНД», код ЄДРПОУ: 42573473, місцезнаходження: 02094, місто Київ, вул.Черчилля Вінстона, будинок 87, офіс 11, зареєстроване у якості юридичної особи з 25.10.2018 про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідний запис; основний вид економічної діяльності, згідно КВЕД: 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у м. Києві (Центральна ДПІ).
Головним управління ДПС у м. Києві, відповідно до п.п. 19-1.1.4 п. 19-1.1 ст. 19, п. 20.1 ст. 20, пп. 80.2.3, п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, на підставі направлень від 05.06.2024 № 43/Ж3/99-00-07-04-02/42573473, № 45/Ж3/99-00-07-04-02/42573473 та Наказу «Про проведення фактичних перевірок» від 05.06.2024 № 411, з метою контролю за дотриманням платниками податків норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, введення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, дотриманням роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин із працівниками (найманими особами), у присутності адміністратора залу Цапко Альони Леонідівни, у проміжок часу з 06.06.2024 по 07.06.2024, проведено фактичну перевірку господарської одиниці – магазину, за адресою: вул. Олекси Тихого, 17/19, літера А, неж. Прим. № 80, прим. З № 1 по № 12, м. Київ, де здійснює господарську діяльність ТОВ «ТРЕЙД ІНВЕСТЛЕНД», за період діяльності з 11.12.2023 по дату закінчення фактичної перевірки за результатами якої складено Акт фактичної перевірки від 07.06.2024, реєстраційний №19/ж5/99-00-07-04-02/42573473 від 10.06.2024 року (бланк №000019).
Відповідно висновків Акту фактичної перевірки, за результатами її проведення, контролюючим органом встановлено порушення позивачем вимог пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України, статті 24 Кодексу законів про працю України, пунктів 1, 2, 11 та 12 статті 3 Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
Із ознайомленням з Актом перевірки та отримання примірника адміністратора залу Цапко Альона Леонідівна відмовилась, про що у відповідній строфі Акту міститься відповідний запис та 07.06.2024 складено Акт про відмову від підписання акту (довідки) фактичної перевірки бланк № 000019.
Не погоджуючись з висновками перевірки, що викладені в цьому Акті, представником ТОВ «ТРЕЙД ІНВЕСТЛЕНД» до ДПС України подано заперечення від 21.06.2024 № 6 (вх. ДПС № 24741/6 від 21.06.2024), згідно з яким представник ТОВ «ТРЕЙД ІНВЕСТЛЕНД» просив визнати результати перевірки протиправними та скасувати її результати.
Листом від 05.07.2024 року №20712/6/99-00-07-04-03-06 ДПС України повідомила Товариству про залишення без змін вказаного Акту фактичної перевірки, а Заперечення без задоволення.
На підставі означеного Акту, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.07.2024 № 0718380707, яким до позивача за порушення п. 1, п.2, п. 11, п. 12 ст. 3 Закону України № 265, застосовано штрафну санкцію у розмірі 207039,95 грн. та податкове повідомлення-рішення від 11.072024 № 0718390707, яким до позивача за порушення п. п. 85.2 ст. 85 ПК України застосовано штрафну санкція у розмірі 2400,00 грн.
Позивач із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями не погодився, оскаржив їх в адміністративному порядку.
Рішенням ДПС України від 26.09.2024 № 29057/6/99-00-06-03-02-06 Скаргу товариства залишено без задоволення, податкові повідомлення-рішення від 11.07.2024 № 0718380707, № 0718390707 залишені без змін.
З огляду на те, що досудове врегулювання спору не призвело до бажаного результату, позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду із цією позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі по тексту також ПК України).
Відповідно до пункту 61.1 статті 61 ПК України податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з підпунктом 20.1.10 пункту 20.1. статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.
Підпунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено право контролюючих органів проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки, а також встановлено чітке розмежування щодо порядку проведення цих окремих видів перевірок.
Так, відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 ПК України.
Пунктом 80.1 статті 80 ПК України встановлено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
За змістом наведених норм, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, за умови наявності у контролюючого органу інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків податкової дисципліни у сферах здійснення розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Суд зазначає, що незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність податкових повідомлень-рішень та/або інших рішень. Підставам позову такого змісту, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками перевірки, - переходити до перевірки підстав позову, пов`язаних з оспорюванням висновку контролюючого органу про вчинення платником податків податкового правопорушення (порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган).
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №826/17123/18, від 02.04.2024 у справі № 640/22507/21.
Згідно з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17, у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Отже, за правовим висновком Верховного Суду процедурним порушенням порядку проведення податкової перевірки суди повинні надавати правову оцінку у першу чергу.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом та відповідає доктрині під умовною назвою «плоди отруйного дерева», сформульованій Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили.
Встановлена судом протиправність наслідків перевірки внаслідок порушення процедури її проведення є достатньою самостійною підставою до скасування прийнятих за результатами її проведення рішень.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 22.09.2020 у справі № 520/8836/18.
Враховуючи зазначене, в першу чергу судом досліджується питання наявності чи відсутності порушень вимог законодавства під час призначення та проведення перевірки.
Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 19.11.2024 по справі №160/2202/24, неналежне розкриття змісту підстав проведення перевірки в наказі (зокрема, лише з використанням нумераційного позначення відповідного пункту статті Податкового кодексу України) не є автоматичною підставою для визнання наказу протиправним, якщо загальні положення підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу охоплюють такі підстави.
У той же час, судом встановлено, що в наказі ГУ ДПС у м. Києві № 2625-п від 29.05.2023 вказано, що перевірку призначено на підставі пп. 80.2.3, п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України з метою контролю за дотриманням платниками податків норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, введення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, дотриманням роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин із працівниками (найманими особами).
У відповідності до приписів п.п. 80.2.3 п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, за наявності письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування.
Відповідно до пп. 80.2.3 п. 80.2 ст. 80 ПК України, звернення покупця (споживача) повинно бути оформлено відповідно до закону. Законом, який регулює ці правовідносини є Закон України «Про звернення громадян».
Частиною 7 статті 5 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що у зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також повинно бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування кваліфікованого електронного підпису про надсилання електронного звернення не вимагається.
Як зазначено у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18, контролюючі органи та їх посадові особи при виконанні владних повноважень, у тому числі при прийнятті наказів та проведенні перевірок, зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Податковим кодексом України, та не допускати згідно зі статтею 21 ПК України порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій. Перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.
При цьому ані в Наказі про призначення фактичної перевірки, ані у відзиві, податковий орган не зазначає про наявність відповідного звернення.
Як видно з відзиву на позовну заяву, єдиною підставою, з якою відповідач пов`язує наявність підстав для проведення перевірки та застосування штрафних санкцій зазначено про при використання інформації з програми СОД РРО за невідповідне програмування коду УКТ ЗЕД не відповідає дійсності, тому що для висновків щодо зазначеного порушення використовувалась виключно розрахункові документи в електронній формі, створені самим платником податків 
Судом також встановлено, що у спірному наказі ГУ ДПС вказано, що фактична перевірка позивача здійснювалася за пп.80.2.3 п. 80.2 ст. 80 ПК України, до предмета якої входять: порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування. 
Водночас, у спірному наказі міститься покликання, що перевірка призначена з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, введення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, дотриманням роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин із працівниками (найманими оcобами).
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відповідач призначаючи фактичну перевірку допустив процедурні порушення, в частині формування Наказу, при цьому, відповідач, також здійснюючі спірну перевірку вийшов за межі її предмета.
Враховуючи встановлені обставини суд дійшов висновку, що аргументи позивача в цій частині знайшли своє підтвердження.
В цьому контексті суд зауважує, що Верховний Суд в постанові від 02.03.2023 у справі №380/13375/21 виснував, що посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).
Глава 8 розділу ІІ ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. При цьому приписи ПК України в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.
Положеннями цієї глави ПК України встановлюється чітке розмежування щодо порядку проведення окремих видів перевірок.
Аналізуючи положення статей 75, 80 ПК України, суд приходить до висновку, що змістом (особливістю) фактичної перевірки є перевірка дотримання суб`єктом господарювання вимог закону саме на поточний момент (фактичний момент перевірки), це корелюється із правом податкового органу прийти на перевірку без попередження у будь-яку годину доби, згідно робочого графіка суб`єкта господарювання.
Однак, перевірка даних за минулий період часу носить характер документальної перевірки, а тому такі дії не можуть вчинятися в рамках фактичної перевірки та слугувати підставою для складання акта перевірки та можливого застосування на його підставі штрафних санкцій.
На переконання суду, період перевірки діяльності платника податків під час прийняття рішення владним суб`єктом про призначення фактичної перевірки має розпочинатися, та у рішенні (наказі) такий період має визначатися, не раніше дати, з котрої контролюючий орган має обґрунтовані факти, відомості та документи про невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства, якими встановлено або котрі свідчать про факти сумнівності тих чи інших операцій платника податків, - у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства, або не раніше дати прийняття рішення про проведення такої перевірки керівником у разі її призначення з підстави здійснення функцій.
У противному випадку не виключено зловживань стосовно безпідставної перевірки періоду, котрий визначається владним суб`єктом на власний розсуд під час призначення саме фактичної перевірки, що свідчить про підміну одного виду перевірки іншим, а саме - фактичної на документальну перевірку платника податків, підстави та порядок призначення якої є іншими та передбачені й врегульовані приписами статті 78 ПК України, що також протирічить правовій природі інституту фактичної перевірки.
Самостійне, на власний розсуд визначення керівником контролюючого органу будь-якої дати початку періоду діяльності платника податків, з якої контролюючий орган має здійснити фактичну перевірку, без інформації про можливі порушення у той період часу, може свідчити та мати на меті фактичне намагання контролюючого органу здійснити перевірку діяльності платника податків за значний період часу, без достатніх на те підстав під час здійснення фактичної перевірки, що свідчить про суб`єктивність та необґрунтованість такого рішення.
Отже, суд вважає, що зазначення в наказі про проведення фактичної перевірки від 05.06.2024 року № 411-п періоду діяльності, що перевіряється за період з 11.12.2023 по дату закінчення перевірки (09.06.2024) носить характер документальної перевірки, підстави, порядок призначення та проведення якої врегульовані іншими нормами ПК України, а саме статтями 77-79 означеного Кодексу.
Таким чином, перевірка діяльності позивача за минулий період часу носить характер документальної перевірки, а тому такі дії не можуть вчинятися в рамках фактичної перевірки та слугувати підставою для застосування штрафних санкцій.
При цьому, отримання відповідачем інформації з власних програм контролюючого органу за попередні періоди не є предметом фактичної перевірки, що здійснюється за місцем проведення господарської діяльності.
Відповідач у відзиві вказує виключно на інформацію, наявну в базі податкового органу (СОД РРО), при цьому останній не надає належних та допустимих доказів порушення позивачем п. 1, п.2, п.11, п.12 ст.3 Закону України № 265.
Суд враховує, що матеріали справи містять копії електронних чеків за різні періоди (за 06.04.2024, за 09.04.2024, за 11.04.2024, за 13.04.2024, за 18.04.2024, за 19.04.2024, за 20.04.2024, за 22.04.2024, за 26.04.2024, за 30.04.2024, за 04.05.2024, за 05.05.2024, за 06.05.2024, за 09.05.2024, за 10.05.2024, за 13.05.2024 та 35 чеків за 05.06.2024) і жодного чеку за період здійснення перевірки (з 06.06.2024 по 07.06.2024).
Таким чином, суд вважає, що висновки відповідача, викладені в акті перевірки не відповідають фактичним обставинам справи, є передчасними та такими, що здійснені без врахування всіх обставин, які встановлені судом під час розгляду даної справи, оскільки єдиним способом, на підставі якого відповідачі встановлювали наявність порушень, були СОД РРО за минулі періоди.
Проте, суд наголошує, що виходячи з буквального аналізу змісту норми підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України проведення фактичної перевірки вимагає чіткого з`ясування місця безпосереднього провадження платником податків конкретного виду діяльності та фактичного проведення цієї перевірки у такому місці або ж за місцем розташування тих чи інших об`єктів, які використовуються господарюючим суб`єктом у його діяльності, яка охоплюється предметом фактичної перевірки.
Таким чином, на відміну від фактичної перевірки документальна перевірка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, а також отриманих податковим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків, що охоплюється предметом саме документальної перевірки: своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати податків та зборів. Натомість проведення фактичної перевірки не передбачає контролю за нарахуванням і сплатою податків.
Суд звертає увагу, що особливість фактичних перевірок та їх відмінність від усіх інших перевірок, які проводяться податковими органами, полягає у тому, що при їх проведенні перевіряються не бухгалтерські документи, а правильність фактичних дій (фактичного стану речей) суб`єкта підприємницької діяльності. Тому, така перевірка проводиться не за місцем розташування платника податку (місцем розташування органу управління), а саме за місцем розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника.
Верховний Суд у постанові від 11 листопада 2020 року у справі №640/2254/19 вже висловлювався про те, що фактична перевірка може проводитися як за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, так і за місцем розташування господарських та інших об`єктів права власності такого платника.
Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду у справі № 380/13375/21 від 02 березня 2023 року.
Відтак, порушення, зазначені у акті фактичної перевірки, встановлені не в порядку і не у спосіб, що передбачений законом, за минулий період, а не за період, у який проводилась фактична перевірка, а отже такий акт фактичної перевірки не може бути підставою для притягнення позивача до відповідальності.
За правовим висновком Верховного Суду процедурним порушенням порядку проведення податкової перевірки суди повинні надавати правову оцінку у першу чергу.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом та відповідає доктрині під умовною назвою "плоди отруйного дерева", сформульованій Європейським судом з прав людини у справах "Гефген проти Німеччини", "Нечипорук і Йонкало проти України", "Яременко проти України", відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили.
Встановлена судом протиправність наслідків перевірки внаслідок порушення процедури її проведення є достатньою самостійною підставою до скасування прийнятих за результатами її проведення рішень, що унеможливлює перехід до суті покладених в їх основу податкових правопорушень.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 22.09.2020 у справі № 520/8836/18.
Враховуючи означене, в першу чергу судом досліджується питання наявності чи відсутності порушень відповідачем вимог законодавства під час призначення та проведення перевірки.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 11 липня 2024 року № 0718390707 про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД ІНВЕСТЛЕНД»(код ЄДРПОУ 43573473) штрафу у сумі 2 040,0 (дві тисячі сорок) гривень (код платежу 21081100) за порушення пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 із змінами та доповненнями та від 11.07.2024 року № 0718380707 про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД ІНВЕСТЛЕНД» (код ЄДРПОУ 43573473) штрафу у сумі 207 039,95 гривень (код платежу 21080900) за порушення пункту 1, пункту 2, пункту 11, пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-Р від 06.07.1995 р. із змінами та доповненнями.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст.2 КАС України).
Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необґрунтованість рішення відповідача, а тому, позов необхідно задовольнити повністю.
З огляду на вище викладене, спірні податкові повідомлення - рішення є протиправними та підлягають до скасування.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2509,00 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції від 23.10.2024 № 120886 на суму 2509,00 грн.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, відшкодуванню підлягають судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у повному обсязі, тобто у розмірі 2509,00 грн. 
Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД ІНВЕСТЛЕНД» до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень -задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м.Києві від 11 липня 2024 року № 0718390707 про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД ІНВЕСТЛЕНД» (код ЄДРПОУ 43573473) штрафу у сумі 2 040,0 (дві тисячі сорок) гривень (код платежу 21081100) за порушення пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 із змінами та доповненнями.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м.Києві від 11.07.2024 року № 0718380707 про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД ІНВЕСТЛЕНД» (код ЄДРПОУ 43573473) штрафу у сумі 207 039,95 (двісті сім тисяч тридцять дев`ять гривень дев`яносто п`ять копійок) гривень (код платежу 21080900) за порушення пункту 1, пункту 2, пункту 11, пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-Р від 06.07.1995 р. із змінами та доповненнями.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД ІНВЕСТЛЕНД», код ЄДРПОУ: 42573473, місцезнаходження: 02094, місто Київ, вул.Черчилля Вінстона, будинок 87, офіс 11) сплачений судовий збір у розмірі 2509 (дві тисячі п`ятсот дев`ять) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м.Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка,33/19, ЄДРПОУ 43141267).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Повний текст рішення складено та підписано 6 липня 2026 року.

Суддя Кочанова П.В.