П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/33534/25 	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючої судді – Казанчук Г.П.,
суддів – Градовського Ю.М., Єщенка О.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «СМ ПАРТС» про ухвалення додаткового судового рішення по справі за апеляційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СМ ПАРТС» до Головного управління ДПС в Одеській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СМ ПАРТС» звернулось до суду із позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, Державної податкової служби України, в якому просило суд:
- визнати протиправним та скасувати Рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних №13064839/42665270 від 10.07.2025 року;
- зобов`язати Держану податкову службу України здійснити дії щодо реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №74 від 24.06.2025 року, датою її фактичного подання.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що що позивач діяв добросовісно, у повній відповідності до вимог законодавства, належним чином задекларував податкові зобов`язання та не порушував податкової дисципліни. З огляду на те, що фактичне постачання товару відбулося відповідно до договору та підтверджується належними документами, відмова контролюючого органу у реєстрації податкової накладної є необґрунтованою та протиправною.
Позивач вказує у позові, що квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної не відповідає вимогам, що встановлені до неї пунктом 11 Порядку №1165 в частині необхідності зазначення критерію (їв) ризиковості здійснення операцій, на підставі якого (их) зупинено реєстрацію податкової накладної в Реєстрі, із розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку. У квитанціях лише формально перераховано загальні підстави зупинення реєстрації податкових накладних без конкретизації обставин, що стосуються саме спірної накладної. Не зазначено, які саме документи має надати платник податків та яких саме питань мають стосуватися пояснення, що унеможливлює належне та повне виконання вимог контролюючого органу. Позивачу при зупиненні реєстрації податкової накладної ні в квитанції, ні в будь-якому іншому документі не було конкретизовано, які ж саме документи та пояснення щодо яких питань він повинен надати, які є необхідними для прийняття Комісією рішення про реєстрацію спірної податкової накладної. Отримавши повідомлення про зупинення реєстрації податкової накладної в ЄРПН, позивач щодо неї подав повідомлення про подання пояснень та копій документів щодо податкової накладної, реєстрацію якої зупинено.
Також представник позивача зазначив, що в оскаржуваному рішенні про відмову в реєстрації податкової накладної не зазначено чітко підставу для відмови в реєстрації податкової накладної позивача в Єдиному реєстрі податкових накладних, які не зазначено конкретно документів, відсутність яких не дала можливості прийняти рішення про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. На розгляд відповідачу позивачем були надані всі необхідні первинні документи, які стосуються даної операції, що не мали дефекту форми, змісту або походження, та які в силу вимог Податкового кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про документальне ентальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за підтверджують здійснення фінансово-господарських відносин позивача з контрагентом. № 168/704,
Таким чином, вказує позивач, надані первинні документи на підтвердження здійснення операції по податковій накладній засвідчують факт виконання позивачем зобов`язань за договором поставки з контрагентом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «СМ ПАРТС» до Головного управління ДПС в Одеській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано протиправним та скасувати рішення комісії Головного управління ДПС у Одеській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 10.07.2025 року № 13064839/42665270.
Зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних подану товариством з обмеженою відповідальністю «СМ ПАРТС» податкову накладну № 74 від 24.06.2025 року датою її подання на реєстрацію.
Стягнуто з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СМ ПАРТС» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн.
Стягнуто з Головного управління ДПС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СМ ПАРТС» витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2026 року апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишено без задоволення. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року залишено без змін.
09 червня 2026 року судом отримано заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «СМ ПАРТС» про ухвалення додаткового судового рішення, в якій заявник просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СМ ПАРТС» понесені судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн.
В заяві представник позивача зазначає, що на підтвердження понесених ТОВ «СМ ПАРТС» витрат на правничу допомогу у вищевказаному розмірі до відзиву на апеляційну скаргу було долучено: копію договору про надання правової допомоги №29/25 від 18.06.2025 року укладеного між АБ «Григорія Шепітка» та ТОВ «СМ ПАРТС»; копію акту надання правової допомоги №5 від 17.04.2026 року; копію рахунку №5 від 17.04.2025 року.
11 червня 2026 року судом отримано клопотання Головного управління ДПС в Одеській області, в якому відповідач просить суд зменшити розмір заявлених позивачем судових витрат, оскільки, відповідач вважає необґрунтованими подані позивачем документи, які свідчать про надання послуг, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Дослідивши та проаналізувавши заяву та матеріали справи, колегія суддів вважає, що вищезазначена заява підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Для цілей розподілу витрат на професійну правничу допомогу, які належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина третя статті 132 КАС України), суд має встановити їх розмір на підставі поданих доказів і з уваги на приписи статті 134 КАС України визначити ту співмірну суму витрат, яка підлягатиме розподілу між сторонами.
Частина 7 статті 139, частини 3, 4 статті 143 КАС України містять приписи, які дозволяють стороні надати суду докази, які підтверджують витрати на правничу допомогу, протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи, але за умови, що ця сторона зробить про це відповідну заяву до закінчення судових дебатів.
Коли йдеться про розподіл витрат, понесених на професійну правничу допомогу, то ініціювати це питання має сторона, яка понесла ті витрати, й для цього треба щонайменше заявити/повідомити суду апеляційної інстанції про необхідність їх розподілу за наслідками розгляду справи. Власне з цим - з об`єктивною формою вираження наміру сторони щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу ще до завершення розгляду справи (чи то в порядку письмового провадження, чи в судовому засіданні) - пов`язується можливість як потім подати протягом п`яти днів докази на підтвердження цих витрат, так і ухвалення на цій підставі додаткового судового рішення відповідно до статті 252 КАС України.
Колегія суддів враховує те, що позивач завчасно у відзиві на апеляційну скаргу, до ухвалення постанови у справі, заявив про попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи та надав відповідні докази.
Згідно з частинами першою та шостою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
В свою чергу, за правилами пункту 3 частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року №5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Статтею 30 Закону № 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Висновуючись на аналізі наведених норм, колегія суддів зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Апеляційний суд приймає до уваги положення частини дев`ятої статті 139 КАС України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись, та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню.
Положення процесуального законодавства покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Витрати на правову допомогу підтверджуються наступними документами: ордер на надання правничої допомоги; копія договору про надання правової допомоги №29/25 від 18.06.2025 року укладеного між АБ «Григорія Шепітка» та ТОВ «СМ ПАРТС»; копія акту надання правової допомоги №5 від 17.04.2026 року; копія рахунку №5 від 17.04.2025 року.
У матеріалах справи наявна копія Договору про надання правової допомоги №29/25 від 18 червня 2025 року, укладеного між АБ «Григорія Шепітка», в особі керуючого бюро Шепітка Григорія Івановича та ТОВ «СМ ПАРТС» в особі директора Шарапової Ольги Михайлівни, на виконання якого Виконавець уповноважений здійснювати будь-які необхідні дії, не заборонені законом та цим договором, зокрема, але не виключно, дії передбачені ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ч.1 ст. 64 ЦПК України, ст. ст. 45, 47, 55, 56, 58, 60, 63, 64-1, 64-2 КПК України, ч.1 ст. 61 ГПК України, ч.1 ст. 60 КАС України, ст. ст. 270-271 КУпАП. 
Пунктами 2.2 – 2.3 Договору від 18.06.2025 року визначено, що сторони встановили погодинну оплату з розрахунку 4 000 (чотири тисячі) грн/година. Обсяг робіт, виражений у годинах, визначається на основі облікових даних Виконавця про фактично витрачений час на виконання конкретних завдань, необхідних для належного надання послуг (виконання робіт). В цьому разі оплаті підлягає будь-який час адвокатів, помічників адвокатів, стажистів адвокатів, осіб, які перебувають у трудових відносинах із Адвокатським бюро, витрачений на роботу за дорученнями Клієнта, в тому числі час на складання, розгляд та підписання документів, вивчення матеріалів справи, підготовку документів для суду, час телефонних розмов та зустрічей з Клієнтом (іншими особами, що мають відношення до справи/доручення Клієнта), зустрічі зі спеціалістами; час, затрачений на дорогу від дверей офісу і назад, участь у судових засіданнях тощо, а також інший час та/або час, затрачений на виконання роботи, що має відношення до справи/доручення Клієнта (роботи з копіювання сканування чи зшивання документів тощо).
Згідно акту надання правової допомоги №5 від 17.04.2026 року, адвокатське бюро «ГРИГОРІЯ ШЕГИТКА», в особі керуючого бюро Шепітка Григорія Івановича, який діє на підставі Статуту, іменоване далі, як «Адвокатське бюро» або «Виконавець», з однієї сторони, та Товариство з обмеженою відповідальністю «СМ ПАРТС», в особі директора Шарапової Ольги Михайлівни, яка діє на підставі Статуту, іменоване, як «Клієнт», з другої сторони, разом іменовані як «Сторони», склали цей Акт надання правової допомоги про те, що на підставі договору №29/25 про надання правової допомоги від 18.06.2025 року, Адвокатським бюро було надано, а Клієнтом було прийнято наступні послуги: складення, підготування та подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду відзиву на апеляційну скаргу ГУ ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.02.2026 року у справі №420/33534/25 з урахуванням часу на формування пакету документів. Витрачено часу - 01 год. 15 хв., грошові витрати – 5000 (п`ять тисяч) гривень.
У рахунку №05 від 25.03.2026 року у призначенні платежу вказано: платіж згідно договору про надання правової допомоги №29/25 від 18.06.2025 року у розмірі. Сума до сплати 5000,00 (п`ять тисяч) грн 00 коп. без ПДВ.
Колегія суддів зазначає, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Апеляційний суд звертає увагу, що сама справа віднесена до справ незначної складності, розгляд справи проведено в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, без необхідності надання додаткових доказів. Таким вид роботі, як складення, підготування та подання відзиву (подання через електронний суд), як на переконання апеляційного суду, охоплюється подачею відзиву на апеляційну скаргу.
Верховний Суд у постанові від 02.12.2025 року №910/18250/16 зазначив, що процедура стягнення витрат на правову допомогу не може використовуватися як інститут безпідставного збагачення та як інститут покарання за недобросовісну процесуальну поведінку одного з учасників провадження, оскільки таке стягнення не переслідуватиме легітимну мету та не відповідає процесуальній суті передбаченої положеннями ГПК України компенсації таких витрат.
У даній справі на стадії апеляційного перегляду не змінились ні підстави, ні обставини, що передували зверненню до суду з позовом, тобто не потребувало додаткового часу для дослідження та правового обгрунтування щодо спростування аргументів апеляційної скарги. Судом першої інстанції стягнуто витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн, а тому апеляційний суд вважає, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 5000,00 грн є непропорційним.
Розгляд справи проведено у порядку письмового провадження.
Оцінюючи характер правової допомоги у цій справі щодо змісту виконаних робіт, витраченому адвокатом часу, обсягу наданих послуг та значенню справи, враховуючи, що вказані позивачем дії є єдиним процесом опрацювання та підготовки позовної заяви та письмових доказів до позовної заяви, необхідних для обґрунтування правової позиції позивача у справі, з урахуванням заперечень відповідача, колегія суддів прийшла до висновку, що витрати на правничу допомогу, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, підлягають відшкодуванню в розмірі 3000 грн.
Керуючись ст.ст. 134,139, 252, 311, 325 КАС України, суд апеляційної інстанції -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «СМ ПАРТС» про ухвалення додаткового судового рішення по справі за апеляційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СМ ПАРТС» до Головного управління ДПС в Одеській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 440069166, 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СМ ПАРТС» (код ЄДРПОУ 42665270, адреса: вул. Велика Арнаутська, буд. 76, офіс 1, м. Одеса, 65045) витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 3000 гривень.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя: Г.П. Казанчук

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: О.В. Єщенко