Справа № 462/5847/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2026 року м.Львів

Залізничний районний суд м.Львова у складі:
головуючої – судді Палюх Н.М.
за участю секретаря Гащук А.Р.
позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові справу за позовом  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,
в с т а н о в и в :
03.07.2026 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 14.04.2026 №R478869. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 14.04.2026 він подав заяву про визнання адміністративного правопорушення через Резерв+. Цього ж дня, у Резерв+ йому надійшла постанова №R478869, винесена ІНФОРМАЦІЯ_3 , якою його визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП, а саме – невиконання обов`язку стати на військовий облік як ВПО, відповідно до ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн. Вважає таку постанову незаконною, оскільки вказане правопорушення ним вчинене у січні 2024 року та виявлене у 2025 році. Таким чином, граничний строк для накладення адміністративного стягнення сплив ще у 2025 році. Зазначає, що відповідно до п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП, закінчення строків накладення адміністративного стягнення є обставиною, що виключає провадження у справі про адміністративне правопорушення. У такому випадку провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю. За наведеного, просить позов задовольнити.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Частиною 1 статті 25 КАС України передбачено, що адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20 липня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. 
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, аналогічно викладеним у позовній заяві. Додатково зазначив, що йому не було відомо про те, що після реєстрації місця проживання як ВПО необхідно стати на військовий облік по місцю реєстрації. Окрім цього, зазначив, що він є особою з інвалідністю ІІІ групи, а відтак призову не підлягає. Просив позов задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Подав відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 було розпочато в момент складання у персоналізованому електронному кабінеті позивача в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, формою реалізації якого є Резерв+, заяви від 14.04.2026 і вказаний момент є моментом виявлення правопорушення (враховуючи триваючий характер такого правопорушення, так як не прибуття особи для взяття на військовий облік триває з моменту виникнення такого обов`язку до моменту взяття особи на військовий облік), а отже винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відбулось у межах строків притягнення до відповідальності, що спростовує доводи позивача про протиправність прийнятого рішення. Таким чином, при прийнятті рішення щодо притягнення до адміністративної відповідальності були з`ясовані усі необхідні обставини адміністративного правопорушення, надана їм відповідна кваліфікація та застосована міра відповідальності в межах санкції частини 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. За наведеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч.3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Статтею 288 КУпАП передбачено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено до суду у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, встановленими КУпАП.
Статтею 286 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та встановивши належність, допустимість та достовірність доказів, які мають значення для правильного вирішення справи, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідно до Довідки від 12.01.2024 №1306-7001949820 про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи, ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 .
14.04.2026 тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 виніс постанову №R478869 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП (за наявності поданої особою заяви, в якій вона зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності), згідно з якою такий установив: за результатом вивчення відомостей та реєстрової інформації Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, встановлено, що ОСОБА_1 не став на військовий облік як ВПО (ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»), чим допустив порушення правил військового обліку. Враховуючи, що громадянин ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210 КУпАП на громадянина ОСОБА_1 накладено штраф у сумі 17000,00 грн.
Копія постанови від 14.04.2026 була розміщена в електронному кабінеті військовозобов`язаного в застосунку «Резерв+», оскільки позивач є користувачем «Резерв+», електронний кабінет і електронний спосіб комунікації прямо передбачені як належний канал доведення постанови до відома військовозобов`язаного.
Як встановлено із пояснень позивача та матеріалів справи, позивач 14.04.2026 подав заяву про визнання адміністративного правопорушення через Резерв+. Така заява за своєю правовою природою є волевиявленням особи на застосування спрощеної процедури розгляду справи, що відповідає положенням ст.268 КУпАП, якою передбачено право особи відмовитися від участі у розгляді справи. Фактично, подаючи відповідну заяву через електронний сервіс, позивач підтвердив свою обізнаність про складення відносно нього матеріалів про адміністративне правопорушення, їх розгляд та можливі наслідки, у тому числі винесення постанови.
Вказана обставина сторонами не оспорюється.
Звертаючись з позовною заявою до суду, позивач вважає вищезазначену постанову незаконною та такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування обставин по справі, оскільки закінчився строк накладення адміністративного стягнення, так як правопорушення вчинене 12.01.2024, а постанова винесена 14.04.2026, тобто більше ніж через два роки з моменту вчинення такого правопорушення.
Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Статтею 210 КУпАП встановлена відповідальність за Порушення військовозобов`язаними чи призовниками правил військового обліку, неявка їх на виклик до військового комісаріату без поважних причин або несвоєчасне подання в обліковий орган, де вони перебувають на військовому обліку, відомостей про зміну місця проживання, освіти, місця роботи, посади, а також порушення порядку проходження навчальних зборів (занять) у навчальних закладах Товариства сприяння обороні України та професійно-технічних навчальних закладах.
Відповідно до частини четвертої ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії воєнного стану призовники, військовозобов`язані та резервісти, які залишили або покинули своє місце проживання, зобов`язані в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи стати на військовий облік у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, а військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - у зазначений строк повідомити про зміну місця проживання відповідному підрозділу розвідувальних органів України).
Пунктом 10-1 додатка 2 «Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних» до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ від 30.12.2022 №1487 (в редакції від 18.05.2024) було визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану у разі залишення свого місця проживання стати в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи на військовий облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи (військовозобов`язані та резервісти СБУ - в Центральному управлінні або регіональних органах СБУ, а військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів - у зазначений строк повідомити про зміну місця проживання відповідним підрозділам розвідувальних органів).
У свою чергу, абзацом 11 пункту 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою КМУ від 23.02.2022 №154 передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).
Відповідно до положень статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
З урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 були порушені вимоги законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, визначенні положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Суд зазначає, що у позивача, який був зареєстрований, як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_3 , з моменту набрання чинності п.10-1 додатка 2 «Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних» до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ від 30.12.2022 №1487, у період з 12.01.2024 по 19.01.2024, виник обов`язок встати на військовий облік до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи, який ним не було виконано.
Суд звертає увагу на те, що з 1201.2024, у період проведення мобілізації та дії воєнного стану на військовозобов`язаних, які залишили або покинули своє місце проживання, покладено безальтернативний обов`язок, в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи стати на військовий облік у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи.
За приписами ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VII від 20.10.2014 факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.
Відповідно до положення ч.1 ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VII від 20.10.2014, підставою для відкликання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа, зокрема повернулася до покинутого місця постійного проживання. Проте, вказаних обставин судом не встановлено.
Тобто, без зняття з реєстрації, як внутрішньо переміщеної особи, у встановленому законом порядку, позивач не був звільнений від обов`язку визначеного ч.4 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Щодо покликань позивача на те, що відповідно до п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП, закінчення строків накладення адміністративного стягнення є обставиною, що виключає провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд зазначає наступне. 
За приписами ч.1 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частинах дев`ятій і десятій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).
Згідно ч.7 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Згідно до висновку, викладеному Верховним Судом у постанові від 11.04.2018 у справі №804/401/17, триваючим правопорушенням слід вважати проступок пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.
Так, ОСОБА_1 після набрання чинності змін до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції Закону №3633-IX від 11.04.2024), не виконав обов`язок встати на військовий облік у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи, а отже до моменту виявлення правопорушення 14.04.2026, перебував у стані продовження цієї бездіяльності.
Окрім цього, суд звертає увагу на те, що позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували факт його постановки на військовий облік у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи. 
З урахуванням зазначеного, порушивши дану норму Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», позивач вчинив триваюче адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП, постанову №R478869 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.3 ст.210 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000,00 гривень, було винесено 14.04.2026, тобто до спливу тримісячного строку накладення адміністративного стягнення та не пізніше одного року з дня його вчинення.
Крім того, суд звертає увагу сторін на норми ст.279-9 КУпАП, якими передбачено, що розгляд справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку та порушенням законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, у випадках, якщо особа не оспорює допущене порушення, згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності та подала про це відповідну заяву.
У разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, але не пізніше дня розгляду справи про таке адміністративне правопорушення, особа може звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому вона перебуває на обліку, із заявою, в якій особа зазначає, що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності. Зазначена заява подається особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, особисто в письмовій формі або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста.
Уповноважені особи територіального центру комплектування та соціальної підтримки, протягом трьох днів після отримання такої заяви зобов`язані перевірити викладені у ній фактичні дані про визнання особою правопорушення та надання нею згоди на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності і з дотриманням вимог статей 247, 280, 283 цього Кодексу винести постанову по справі, у тому числі без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
У постанові про накладення адміністративного стягнення керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, визначають розмір штрафу на рівні мінімального розміру штрафу, передбаченого санкцією статті (частиною статті) цього Кодексу за вчинення такого правопорушення.
У разі якщо особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, подала зазначену у цій статті заяву через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, копія постанови по справі може бути направлена їй засобами електронного зв`язку на адресу електронної пошти, зазначену в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, або в її електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста.
Відтак, адміністративне стягнення до ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП, було застосовано в межах встановленого трьохмісячного строку з моменту його виявлення. 
Відповідно до частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
З урахуванням викладеного, відповідачем доведено належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП, оскаржувана постанова винесена уповноваженою на те особою, в порядку та спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуваннях усіх обставин справи, а відтак суд приходить до висновку, що позов підлягає залишенню без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно із ч. 1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Враховуючи результат розгляду справи у суді, судові витрати слід залишити за позивачем.
Водночас, відповідно до положень статей 3, 5 Закону України «Про судовий збір» особи, які оскаржують постанову у справі про адміністративне правопорушення, не віднесені до кола суб`єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання адміністративного позову, а позови з таким предметом не належать до об`єктів, за подання яких судовий збір не справляється.
У постанові від 18.03.2020 (провадження №11-1287апп18) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 13.12.2016 (провадження № 21-1410а16) про те, що у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у порядку і розмірах, встановлених Законом № 3674-VI, сплаті не підлягає, вказавши, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.
Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права вказала, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання, зокрема, до адміністративного суду позовних заяв розміри ставок судового збору диференційовано за характером спору (майновий/немайновий), а також за правовим статусом платника судового збору (фізична особа/фізична особа - підприємець/юридична особа/суб`єкт владних повноважень).
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18.03.2020, у справах щодо накладення адміністративного стягнення за подання позовної заяви судовий збір складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи, що позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1331,20 грн, а відповідно до правової позиції Верховного Суду позивач повинен був сплатити 665,80 грн судового зору, відтак суд приходить до переконання, що з Державного бюджету слід повернути позивачу надміру сплачений судовий збір у розмірі 665,80 грн. 
Керуючись ст. 2, 8, 9, 72-77, 78, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295 КАС України, суд 

у х в а л и в:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення - залишити без задоволення.
Постанову тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 №R478869 від 14.04.2026 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП відносно ОСОБА_1 - залишити без змін.
Головному управлінню Державної казначейської служби України у Львівській області (код ЄДРПОУ 38008294, що розташоване за адресою: м.Львів, вул. К.Левицького, 18) повернути з державного бюджету ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) надміру сплачений судовий збір у розмірі 665,80 грн згідно квитанції №1.734234241.1 від 30.06.2026.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП  НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 . 
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_5 .

Суддя: