ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 р. 	Справа № 520/25525/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.05.2026, головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі №520/25525/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову у перерахунку пенсії від 27.08.2025 № 205250011302, прийняте Управлінням пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, яким відмовлено ОСОБА_2 в призначенні пенсії державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу» №889-VІІІ від 10.12 2015 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_3 періоди проходження військової служби в Армії з 05.07.1982 по 14.05.1984 та в органах митної служби України з 07.05.1997 по 01.05.2016;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплатити ОСОБА_2 з 20.08.2025 року пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-XII у розмірі 60% заробітної плати згідно заяви від 20.08.2025 року з урахуванням усіх складових заробітної плати, які відображені у довідці про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 19.08.2025 за № 7.14.2253/186, довідці про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби від 19.08.2025 за №7.14.2253/187, що видані Харківською митницею.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.05.2026 адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 27.08.2025 №205250011302.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 періоди проходження військової служби в армії з 05.07.1982 по 14.05.1984 та період роботи з 07.05.1997 по 01.05.2016 в органах митної служби України.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 з 20.08.2025 пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII у розмірі 60% заробітної плати, з урахуванням усіх складових заробітної плати відповідно до довідки про складові заробітної плати від 19.08.2025 за № 7.14.2253/186 та довідки про інші складові заробітної плати від 19.08.2025 за №7.14.2253/187, що видані Харківською митницею.
Зобов`язано Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 20.08.2025 пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII у розмірі 60% заробітної плати, з урахуванням усіх складових заробітної плати відповідно до довідки про складові заробітної плати від 19.08.2025 за № 7.14.2253/186 та довідки про інші складові заробітної плати від 19.08.2025 за №7.14.2253/187, що видані Харківською митницею.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7, м. Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл., 10003, код ЄДРПОУ 13559341) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у сумі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 48 коп.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61022, код ЄДРПОУ 14099344) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у сумі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 48 коп.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.05.2026 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт наголошував, що лише за умови одночасного дотримання всіх вимог, передбачених пунктами 10 і 12 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII, у особи виникає право на призначення пенсії згідно зі ст. 37 Закону України “Про державну службу” від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (далі по тексту - Закон № 3723-XII) (досягнення пенсійного віку, зокрема, для жінок - 60 років, наявність страхового стажу для жінок - 30 років, відсутність факту призначення пенсії відповідно до Закону № 3723-XII, займання посади державної служби станом на 01.05.2016 та наявність не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державним службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, або не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 372З-XIІ та актами Кабінету Міністрів України, незалежно від факту роботи на державній службі). Наполягав, що при призначенні пенсії на підставі пунктів 10 і 12 розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 889-VIII після 01.05.2016, може бути враховано лише той стаж, що набутий на посадах державної служби або прирівняних до них посад до 01.05.2016, а зарахування періодів роботи позивача в органах митної служби до стажу державної служби є неможливим.
Позивач надав до суду відзив на апеляційну скаргу в якому заперечує доводи викладені в апеляційній скарзі, вважає їх необґрунтованими, просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Крім того, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.05.2026 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що позивач помилково ототожнює категорії посад державних службовців, визначених статтею 25 цього Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зі стажем державної служби, який дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, зі стажем державної служби, що дає право на призначення пенсії відповідно до вимог ст. 37 Закону № 3723-ХІІ. Позивач працював в органах митної служби, що підтверджується записами у трудовій книжці та довідками про заробітну плату. Під час розгляду наданих позивачем документів встановлено, що займана посада позивача не підлягає зарахуванню до стажу державної служби. Отже, станом на 01.05.2016 позивач не займає посади державної служби та не має стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, тому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області було прийнято рішення від 27.08.2025 за №205250011302 про відмову в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
20.08.2025 позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
За принципом екстериторіальності дану заяву розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
За результатами розгляду зави відповідачем винесено рішення від 27.08.2025 № 205250011302, яким відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо переходу на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу».
В обґрунтування такого рішення відповідачем зазначено, що позивач помилково ототожнює категорії посад державних службовців, визначених статтею 25 цього Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зі стажем державної служби, який дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, зі стажем державної служби, що дає право на призначення пенсії відповідно до вимог ст. 37 Закону № 3723-XII.
Оскільки позивач не займає посади державної служби та не має стажу на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області прийнято рішення від 27.08.2025 за №205250011302 про відмову в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Не погодившись з вказаним рішенням позивач звернувся до суду з позовом.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 27.08.2025 № 205250011302 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 періоди проходження військової служби в армії з 05.07.1982 по 14.05.1984 та період роботи з 07.05.1997 по 01.05.2016 в органах митної служби України; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 з 20.08.2025 пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII у розмірі 60% заробітної плати, з урахуванням усіх складових заробітної плати відповідно до довідки про складові заробітної плати від 19.08.2025 за № 7.14.2253/186 та довідки про інші складові заробітної плати від 19.08.2025 за №7.14.2253/187, що видані Харківською митницею; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 20.08.2025 пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII у розмірі 60% заробітної плати, з урахуванням усіх складових заробітної плати відповідно до довідки про складові заробітної плати від 19.08.2025 за № 7.14.2253/186 та довідки про інші складові заробітної плати від 19.08.2025 за №7.14.2253/187, що видані Харківською митницею.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно з частиною другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-ІV.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Колегія суддів зазначає, що до 01.05.2016 суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу було врегульовано положеннями Закону № 3723-XII, який визначав загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті.
Закон № 3723-XII втратив чинність на підставі Закону від 10.12.2015 № 889-VIII "Про державну службу" № 889-VIII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII.
Відповідно до пункту 10 розділу ХІ "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону № 889-VІІ, який набрав чинності з 01 травня 2016 року, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, №52, стаття 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, № 52, стаття 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Пунктом 12 вказаного розділу встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України 1993 року, № 52, стаття 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, № 52, стаття 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Частиною першою статті 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Тобто, за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 04.04.2018 року №822/254/18, від 15.12.2020 року у справі № 560/2398/19, від 18 березня 2021 року у справі № 500/5183/17.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме трудової книжки НОМЕР_2 , позивач 07.05.1997 прийняв присягу Державного службовця (запис 23).
07.05.1997 року призначений на посаду інспектора митного постав «Чугунівка» Куп`янської митниці;
07.05.1997 - прийняв Присягу державного службовця;
15.10.1997 - присвоєно персональне звання «Інспектор митної служби ІІІ рангу»;
09.03.1999 - переведений на посаду старшого інспектора митного поста «Чугунівка»;
22.10.1999 – присвоєно персональне звання «Інспектор митної служби 2 рангу»;
13.11.2001 – присвоєно персональне звання «Інспектор митної служби 1 рангу»;
21.11.2003 – присвоєно персональне звання «Радник митної служби 3 рангу;
01.04.2004 – присвоєно спеціальне звання «Інспектор митної служби ІІІ рангу»;
21.08.2004 - переведено на посаду старшого інспектора вантажно-пасажирського відділу «Чугунівка»;
16.08.2005 - переведений на посаду старшого інспектора митного поста «Чугунівка»;
20.03.2006 – присвоєно спеціальне звання «Радник митної служби 2 рангу»;
22.08.2006 – присвоєно спеціальне звання «Радник митної служби 3 рангу»;
01.01.2007 - переведений на посаду старшого інспектора сектору митного оформлення митного поста «Чугунівка»;
07.07.2008 - переведений на посаду головного інспектора митного поста «Чугунівка»;
30.05.2010 звільнений із займаної посади Купянської митниці в порядку переведення до Харківської обласної митниці;
01.06.2010 - прийнятий на роботу в Харківську обласну митницю на посаду головного інспектора відділу митного оформлення «Чугунівка» митного поста «Купянськ»;
06.10.2011 – переведено на посаду начальника відділу митного оформлення «Чугунівка» митного поста «Купянськ» Харківської обласної митниці, як такого, що успішно пройшов стажування;
27.10.2011 – присвоєно спеціальне звання «Радник митної служби 2 рангу»;
01.02.2012 - переведено на посаду начальника митного поста «Чугунівка», як такого, що успішно пройшов стажування;
04.06.2013 Харківську обласну митницю реорганізовано шляхом приєднання до Харківської митниці Міндоходів;
04.06.2013 – призначений у порядку переведення на посаду начальника митного поста «Чугунівка» Харківської митниці Міндоходів, звільнивши з посади начальника митного поста «Чугунівка» Харківської обласної митниці;
04.06.2013 - присвоєно 11 ранг державного службовця;
27.12.2013 - присвоєно спеціальне звання «Радник податкової та митної справи ІІ рангу»;
24.04.2015 Харківську митницю Міндоходів реорганізовано шляхом приєднання до Харківської митниці ДФС;
24.04.2015 прийнято на роботу до Харківської митниці ДФС в порядку переведення з Харківської митниці Міндоходів на посаду заступника начальника митного поста «Чугунівка»;
24.04.2015 - переведено на посаду заступника начальника митного поста «Чугунівка»;
06.12.2019 - звільнено з займаної посади в порядку переведення до Слобожанської митниці Держмитслужби;
09.12.2019 призначено на посаду заступника начальника митного поста «Чугунівка» Слобожанської митниці Держмитслужби у порядку переведення з Харківської митниці ДФС;
09.12.2019 - присвоєно ранг 5 державного службовця;
01.08.2020 - присвоєно спеціальне звання «Радник митної служби ІІ рангу»;
04.08.2020 - переведено на посаду заступника начальника відділу митного оформлення «Чугунівка» митного поста «Автомобільний»;
02.11.2020 - переведено на посаду начальника відділу митного оформлення «Чугунівка» митного поста «Плетенівка»;
30.06.2021 - звільнено з займаної посади у порядку переведення до Харківської митниці;
01.07.2021 - призначено на посаду начальника відділу митного оформлення «Чугунівка» митного поста «Плетенівка» у порядку переведення зі Слобожанської митниці Держмитслужби;
21.07.2023 звільнено з займаної посади відповідно до п.4 ч. 1 ст. 83, п.1 ч. 1 та ч. 4 ст. 87 Закону України «Про державну службу».
Механізм обчислення стажу державної служби визначає Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229 (далі - Порядок № 229), пунктом 6 якого передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII.
Пунктом 8 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII визначено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
У даному випадку застосуванню підлягає Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі - Порядок № 283).
Згідно з пунктом 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
Частиною сімнадцятою статті 37 Закону № 3723-XII регламентовано, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Спеціальним законом, що визначає статус працівників митної служби в Україні, її функції та правові основи діяльності є Митний кодекс України (далі – МК України).
Так, відповідно до статті 154 МК України, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин, службовим особам митних органів України присвоюються персональні звання відповідно до займаних посад і стажу роботи.
Згідно з приписами статті 430 МК України, пенсійне забезпечення посадових осіб митної служби України здійснюється відповідно до умов і порядку, встановлених Законом України “Про державну службу”. Пенсійне забезпечення працівників митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій, які не є посадовими особами, здійснюється на загальних підставах відповідно до законодавства України про пенсійне забезпечення.
Відповідно до статі 569 МК України, працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями.
Отже, період роботи (служби) в митних органах зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України “Про державну службу”.
Законодавством, яке діяло в період роботи (служби) позивача, та яке діє дотепер, визначено, що посадові особи державної митної служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в митних органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Постановою Кабінету Міністрів України № 306 від 20.04.2016 “Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями” (далі - Постанова № 306) затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.
Додатком 13 Постанови № 306 передбачено, що спеціальне звання: "дійсний державний радник митної служби" прирівнюється до 1 рангу державного службовця; "державний радник митної служби 1 рангу" прирівнюється до 2 рангу державного службовця; "державний радник митної служби 2 рангу" прирівнюється до 2 рангу державного службовця; "державний радник митної служби 3 рангу" прирівнюється до 3 рангу державного службовця; "радник митної служби 1 рангу" прирівнюється до 4 рангу державного службовця; "радник митної служби 2 рангу" прирівнюється до 5 рангу державного службовця; "радник митної служби 3 рангу" прирівнюється до 6 рангу державного службовця; "інспектор митної служби 1 рангу" прирівнюється до 7 рангу державного службовця; "інспектор митної служби 2 рангу" прирівнюється до 8 рангу державного службовця; "інспектор митної служби 3 рангу" прирівнюється до 6 рангу державного службовця.
Наведені норми підтверджують, що посадові особи митного органу, віднесені до державних службовців за певними особливостями, тобто з присвоєнням спеціальних звань, які відповідають певним категоріям та рангам державних службовців.
Відтак, спеціальні звання посадових осіб митних органів - прирівнюються до рангів державного службовця, визначених Постановою № 306.
Отже, посадові особи митних органів, яким присвоєно спеціальні звання є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в митних органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач 05.07.1982-14.05.1984 проходив службу в Армії.
До 01.05.2016 посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби, визначались Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим Постановою КМУ від 3.05.1994р. №283 «Про порядок обчислення стажу державної служби» (далі - Порядок №283).
Пунктом 3 Порядку №283 встановлено, що до стажу державної служби включається, зокрема, час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
З наведеного слідує, що період проходження позивачем військової служби з 05.07.1982 по 14.05.1984 підлягає до зарахування до стажу державної служби.
За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що стаж роботи позивача на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, який на день набрання чинності Закону № 889-VІІІ 01.05.2016, становив більше 20 років, підлягає врахуванню до стажу державної служби, що у свою чергу, дає йому право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
В свою чергу, ч. 1 ст. 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Отже, за наявності в особи права на пенсію за різними законами або на різні види пенсії в межах одного закону, законодавець не забороняє останній після призначення пенсії, перейти з одного виду пенсії на інший, або звернутись до органу пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за іншим законом.
Варто зазначити і про те, що право позивача на вибір пенсії згідно Закону України "Про державну службу" та право вимагати такого обчислення встановлено законом не залежить від позиції суду чи відповідача щодо доцільності такого обчислення. Особа має право на перехід на інший вид пенсії і може ним скористатись, якщо, на її думку, це буде для неї бажаним.
Вказане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 12 травня 2021 року у справі № 520/1972/19.
Вказане свідчить про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 27.08.2025 № 205250011302 є протиправним та підлягає скасуванню, а періоди роботи з 07.05.1997 по 01.05.2016 в митних органах зарахуванню до стажу роботи на посадах віднесених до категорій посад державних службовців.
Пунктом 2 Порядку № 622 передбачено, що згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про державну службу” № 889-VIII на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу” № 3723-XII мають право особи, які на день набрання чинності Законом № 889-VIII: мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України; займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.
Згідно абзацу 6 пункту 4 Порядку № 622 за бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах третьому п`ятому цього пункту виплат визначається в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше травня 2016 року, за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 622 форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики.
Постановою Правління Пенсійного фонду України “Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям” від 17.01.2017 № 1-3, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.02.2017 за № 180/300048 (далі - Постанова №1-3), затверджено форми довідок про заробітну плату для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 № 889-VIII пенсії відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу”, від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, а саме: 1. форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років); 2. форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією); 3. форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.
Колегією суддів встановлено, що до заяви про переведення на інший вид пенсії позивач, зокрема, надав довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 19.08.2025 №7.14.2253/186 та довідку про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби від 19.08.2025 за № 7.14.2253/187, що видані Харківською митницею.
Таким чином, вищевказані довідки повинні братися відповідачем до уваги при призначенні та розрахунку розміру пенсії позивача відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.
Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд зазначає, згідно пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Таким чином, наразі органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.
В спірному випадку заява позивача про призначення пенсії за віком розглянута за принципом екстериторіальності Головним управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та за результатами розгляду заяви позивача, прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії. Отже, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у цьому спорі є органом, що призначає пенсію.
В свою чергу, відповідно до пункту 4.10 зазначеного Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.
Тобто, в даному випадку повноваження щодо призначення позивачу пенсії були делеговані Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області, проте обов`язок виплати пенсії залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера.
Щодо обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача колегія суддів зазначає наступне.
Колегія суддів зауважує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.
Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.
Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 509/1350/17 зазначила, що суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
При цьому, застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для прийняття рішення про призначення пенсії.
Відповідно до пунктів 2, 4 та 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт чи окремі його положення; визнати бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії; визначити інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З огляду на те, що періоди трудової діяльності позивача на різних посадах в податкових органах із присвоєнням спеціальних звань (з 05.07.1982 по 14.05.1984 та з 07.05.1997 по 01.05.2016) підлягають врахуванню до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-XII, що дає право на призначення позивачу пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, колегія суддів дійшла висновку про дотримання ОСОБА_1 при зверненні до ГУ ПФУ із заявою про призначення пенсії всіх визначених законодавством умов для такого призначення.
Відтак, враховуючи, що підстав для відмови в призначенні позивачу пенсії у спірних правовідносинах не було, існує лише один вид правомірної поведінки ГУ ПФУ в Житомирській області призначити позивачу таку пенсію.
Отже, у відповідачів відсутній вибір між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними.
З огляду на вказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ефективним способом захисту порушених прав є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 з 20.08.2025 пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII у розмірі 60% заробітної плати, з урахуванням усіх складових заробітної плати відповідно до довідки про складові заробітної плати від 19.08.2025 за № 7.14.2253/186 та довідки про інші складові заробітної плати від 19.08.2025 за №7.14.2253/187, що видані Харківською митницею та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 20.08.2025 пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII у розмірі 60% заробітної плати, з урахуванням усіх складових заробітної плати відповідно до довідки про складові заробітної плати від 19.08.2025 за № 7.14.2253/186 та довідки про інші складові заробітної плати від 19.08.2025 за №7.14.2253/187, що видані Харківською митницею.
Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.
За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.
Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.05.2026 по справі №520/25525/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін 	
Судді	   	Л.В. Любчич   О.В. Присяжнюк