Справа №461/2669/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2026 року            м.Львів

Галицький районний суд м. Львова 
в складі:
головуючого судді    Радченка В.Є. 
з участю: 
секретаря судового засідання    Некоз М.Ю.
представника заявника     Галич Ю.О.
представниказаінтересованої особи Бута Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ), в інтересах якого діє адвокат Галич Юлія Олександрівна (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ), заінтересована особа: Західне міжрегіональне управління Державної міграційної служби (адреса: 79007, м. Львів, вул. Січових Стрільців, 11; ЄДРПОУ: 45870769) про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника Галич Юлія Олександрівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій зазначає, що заявник народився у місті Львові, є уродженцем України та з моменту народження проживав на території України. Станом на 24 серпня 1991 року проживав на території України разом із батьками. У подальшому у зв`язку з проходженням військової служби батьком сім`я виїхала за межі України, однак заявник у подальшому повернувся до України та тривалий час проживав на її території. Зазначає, що на даний час у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, він позбавлений можливості оформити належність до громадянства України в порядку, визначеному законодавством. Вказує, що встановлення зазначеного факту має для нього юридичне значення, оскільки є необхідним для підтвердження належності до громадянства України та реалізації пов`язаних із цим прав. З огляду на викладене просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13.04.2026 відкрито провадження у цивільній справі та призначено судове засідання.
04.05.2026 від заінтересованої особи – Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби надійшли додаткові пояснення щодо заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.
14.05.2026 від представника заявника адвоката Галич Юлії Олександрівни надійшли додаткові пояснення та долучено письмові докази.
Протокольною ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 09.06.2026 задоволено клопотання представника заявника про виклик свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Представник заявника адвокат Галич Юлія Олександрівна у судовому засіданні заяву підтримала, просила її задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним у заяві та додаткових письмових поясненнях.
Представник заінтересованої особи – Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби Бута Наталія Ігорівна у судовому засіданні щодо задоволення заяви заперечувала, просила відмовити у її задоволенні, посилаючись на відсутність належних та допустимих доказів, які підтверджували б факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року. Крім того, зазначено про відсутність документів щодо реєстрації місця проживання заявника та його батьків у відповідний період, наявність у заявника громадянства російської федерації та наведено правові висновки Верховного Суду, які, на думку заінтересованої особи, підлягають застосуванню під час вирішення даної справи.
У судовому засіданні допитано свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які у своїх показаннях підтвердили обставини, викладені у заяві, зокрема щодо проживання заявника у неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, показання свідків, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Львові, де проживав разом із батьками до 1992 року. Після чого у зв`язку з переведенням батька-військовослужбовця до нового місця проходження служби разом із сім`єю виїхав до російської федерації. У грудні 1996 року заявник повернувся до України, продовжив навчання у місті Львові, а згодом знову проживав за межами України. З 2010 року проживає на території України.
На обґрунтування заявлених вимог представником заявника до матеріалів справи долучено свідоцтво про народження заявника, акт Львівського комунального підприємства «Господар», відповіді Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України та Ліцею № 52 Львівської міської ради, медичну документацію, письмові та додаткові письмові пояснення, висновки генотипоскопічних досліджень.
Із свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Львові, а його батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Відповідно до відповіді Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби України батько заявника був документований паспортом громадянина колишнього СРСР, виданим Червоноармійським (Личаківським) РВВС м. Львова. Із цієї ж відповіді вбачається, що мати заявника документувалася паспортами громадянина колишнього СРСР, оформленими органами внутрішніх справ міста Львова, а до відповіді долучено копії заяв про видачу паспортів та інші документи, що стосуються їх оформлення.
Матеріали справи містять акт Львівського комунального підприємства «Господар» від 09 березня 2026 року, відповідно до якого ОСОБА_1 із моменту народження до березня 1992 року проживав разом із матір`ю ОСОБА_7 та бабусею ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації місця проживання. Акт складено у присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Згідно з відповіддю Ліцею № 52 Львівської міської ради заявник був зарахований у 1991 році до першого класу Середньої школи № 52 м. Львова, де навчався до 17 березня 1992 року у зв`язку із вибуттям до іншого міста. Після повернення до України він продовжив навчання у зазначеному навчальному закладі. До відповіді долучено копії записів з алфавітної книги обліку учнів та документи з особової справи заявника.
Матеріали справи також містять медичну документацію заявника, оформлену у 1991 році, а саме довідку Обласної дитячої клінічної лікарні консультативної поліклініки, виписку з медичної карти амбулаторного хворого, записи у вкладному листі до медичної карти амбулаторного хворого та інші документи, складені закладами охорони здоров`я міста Львова.
Із письмових та додаткових письмових пояснень представника заявника вбачається, що наведені письмові докази, на його думку, у своїй сукупності підтверджують факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року. При цьому зазначено, що на момент проголошення незалежності України заявник був малолітньою особою, місце проживання якої визначалося місцем проживання її батьків, а виїзд сім`ї до російської федерації відбувся лише у 1992 році, тобто після 24 серпня 1991 року. Крім цього, представником заявника наведено правове обґрунтування заявлених вимог із посиланням на норми законодавства та правові висновки Верховного Суду, а також долучено висновки генотипоскопічних досліджень та інші письмові матеріали.
Оцінивши наведені обставини та досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд приходить до таких висновків.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України)
Cуд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Для встановлення факту, що має юридичне значення, метою якого є встановлення належності до громадянства України або набуття громадянства України, слід застосовувати Закон України «Про громадянство України» та Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.
У статті 1 Закону України «Про громадянство України» передбачено визначення, зокрема, таких термінів:
Громадянство України – це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках.
Громадянин України – особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.
Іноземець – це особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.
Проживання на території України на законних підставах – це проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або мають військовий квиток, виданий іноземцю чи особі без громадянства, які в установленому порядку уклали контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, або мають посвідчення біженця чи документ, що підтверджує надання притулку в Україні.
Чинне законодавство, яке регулює підстави і порядок набуття громадянства та його припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб розрізняє, зокрема, порядок та процедуру встановлення належності до громадянства України та набуття громадянства України.
У статті 3 Закону України «Про громадянство України» встановлено належність до громадянства України. Відповідно до цієї статті громадянами України є:
1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;
2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;
3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада
1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;
4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.
У частині другій цієї статті вказано, що особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, – з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, – з моменту внесення відмітки про громадянство України.
Встановлення належності особи до громадянства України – це визнання особи громадянином України відповідно до статті 3 Закону України «Про громадянство України», але яка з тих чи інших причин досі не має паспорта громадянина України та не є громадянином іншої держави.
З метою організації виконання Закону України «Про громадянство України» Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, зокрема, затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі – Порядок).
Цим Порядком відповідно до Закону України «Про громадянство України» визначено перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.
Згідно з пунктом 7 Порядку встановлення належності до громадянства України стосується:
а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року;
б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту;
в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.
Для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає до територіального органу Державної міграційної служби України за місцем проживання:
а) заяву про встановлення належності до громадянства України;
б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);
в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.
Для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає до територіального органу Державної міграційної служби України за місцем проживання (пункт 9 Порядку):
а) заяву про встановлення належності до громадянства України;
б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);
в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.
Отже, встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року особи, яка не була громадянином іншої держави, є підставою для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України», і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення.
У статті 8 Закону передбачено порядок набуття громадянства України за територіальним походженням, згідно з яким особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.
Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається:
- особою без громадянства – декларація про відсутність іноземного громадянства;
- іноземцем – зобов`язання припинити іноземне громадянство.
Для оформлення набуття громадянства України замість зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) може бути подано:
1) іноземцем, якого визнано біженцем або якому надано притулок в Україні, - декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яку визнано біженцем або якій надано притулок в Україні;
2) іноземцем, який постійно проживає в Україні на законних підставах та є громадянином держави, з якою Україна уклала міжнародний договір, що передбачає припинення особою громадянства цієї держави одночасно з набуттям громадянства України, - заяву про зміну громадянства;
3) іноземцем, який в установленому законодавством України порядку проходить (проходив) військову службу за контрактом у Збройних Силах України, його подружжям – декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка в установленому законодавством України порядку уклала контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України, та декларацію про відмову від іноземного громадянства для другого із подружжя;
4) іноземцем із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та його подружжям – декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та декларацію про відмову від іноземного громадянства для другого із подружжя;
5) іноземцем, його подружжям, які є громадянами держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором або державою-окупантом, та зазнали у країні своєї громадянської належності переслідувань, - декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка зазнала переслідувань, разом із документом, що підтверджує переслідування.
У пункті 25 Порядку передбачено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а»-«в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.
У пункті 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Звертаючись до суду із цією заявою, заявник посилався на те, що встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для підтвердження факту громадянства України.
Слід наголосити на тому, що встановлення належності особи до громадянства України – це визнання особи громадянином України відповідно до статті 3 Закону України «Про громадянство України», але яка з тих чи інших причин досі не має паспорта громадянина України та не є громадянином іншої держави.
Водночас заявник в своїй заяві зазначив, що з 2001 року проживав у російській федерації, де був документований паспортом громадянина російської федерації. Також він додав копію паспорта російської федерації.
Враховуючи мету звернення заявника до суду із цією заявою (підтвердження факту громадянства України), суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року з метою підтвердження належності до громадянства України, оскільки він не відноситься до категорій громадян, які визначені статтею 3 Закону України «Про громадянство України». Така правова позиція висловлена в постанові Верховного суду від 26.11.2025 року у справі №573/927/24.
У постанові Верховного Суду від 07 серпня 2023 року у справі
№ 756/16751/21 (провадження № 61-5793св23) зроблені висновки про те, що від встановлення належності до громадянства України необхідно відрізняти процедуру набуття громадянства України за територіальним походженням іноземцями або особами без громадянства.
Оскільки заявленою метою встановлення факту постійного проживання на території України є підтвердження факту громадянства України, однак заявник є громадянином іншої держави, відсутні підстави для задоволення його заяви та встановлення вказаного факту.
Верховний Суд у постанові від 09 жовтня 2025 року у справі
№ 136/1219/24 (провадження № 61-2273св25) зробив висновки про те, що заявник бажає отримати судове рішення про встановлення факту, щоб безперешкодно та швидко підтвердити громадянство України. Проте використання судочинства (навіть за наявності відповідного права) для полегшення вирішення питання, за наявності сумнівних чи суперечливих ситуацій та в обхід іншої законної позасудової процедури, є порушенням принципу верховенства права.
Верховний Суд неодноразово зауважував, що зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, враховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц, від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21)).
З врахуванням вищенаведеного — суд не погоджується з доводами заявника, в яких він посилається на висновки постанови Верховного суду у справі №161/9609/22 від 25.03.2024 року.
Також суд вважає, що Заявником не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували його постійне проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Сам факт перебування у малолітньому віці не може підтверджуватись виключно поясненнями або припущеннями, а має ґрунтуватися на об`єктивних доказах, зокрема: - даних про реєстрацію місця проживання батьків; - архівних довідках; - інших офіційних документах 
Згідно службової записки управління з питань громадянства ЗМУ ДМС від 22.04.2026 №4601.11.2/11904-26 до ЗМУ ДМС надходили запити щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Управлінням з питань громадянства здійснено перевірку належності до громадянства України ОСОБА_1 та надано лист Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради №33-вих184414 від 22.12.2025 де зазначено наступне: «Повідомляємо, що в реєстрі територіальної громади Личаківського району м.Львова відсутня інформація про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , гр. ОСОБА_9 (батько), ІНФОРМАЦІЯ_3 та гр. ОСОБА_9 (мати), ІНФОРМАЦІЯ_4 » 
Заявник у 1991 році був малолітнім, його проживання є похідним від місця проживання батьків. Як вбачається із заяви поданої заявником до суду, його батько проходив військову службу та сім`я здійснювала періодичне проживання між Україною та Російською Федерацією, що виключає можливість встановлення саме постійного проживання на території України станом на 24.08.1991. 
Водночас Верховний Суд у постанові від 24.03.2020 (справа № 520/6734/19) наголосив, що сам по собі факт перебування особи на території України не є підтвердженням її постійного проживання. 
Заявник свідомо реалізував свою належність до громадянства російської федерації, отримавши паспорт громадянина РФ після досягнення 16- річного віку. Дана обставина свідчить про самоідентифікацію заявника як громадянина іншої держави та суперечить твердженням про належність до громадянства України. Так, Верховний Суд у постановах від 05.02.2020 (справа № 826/12123/18) та від 13.03.2019 (справа № 761/19448/16-ц) зазначив, що добровільне отримання особою паспорта іншої держави свідчить про наявність сталого правового зв`язку з такою державою та підлягає врахуванню при вирішенні питань щодо належності до громадянства України. У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, суд зробив наступні висновки: «Слід наголосити на тому, що встановлення належності особи до громадянства України – це визнання особи громадянином України відповідно до статті 3 Закону України «Про громадянство України», але яка з тих чи інших причин досі не має паспорта громадянина України та не є громадянином іншої держави. Оскільки заявленою метою встановлення факту постійного проживання на території України є підтвердження факту громадянства України, однак заявник є громадянином іншої держави, відсутні підстави для задоволення його заяви та встановлення вказаного факту.» 
За таких обставин суд прийшов до висновку про необхідність відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76–81, 89, 258, 259, 263–265, 293, 315, 319 ЦПК України, суд, –

ВИРІШИВ: 

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ), в інтересах якого діє адвокат Галич Юлія Олександрівна (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ), заінтересована особа: Західне міжрегіональне управління Державної міграційної служби (адреса: 79007, м. Львів, вул. Січових Стрільців, 11; ЄДРПОУ: 45870769) про встановлення факту, що має юридичне значення.
Судові витрати залишити за заявником.
Повний текст судового рішення складений 08.07.2026 р. 
Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   В.Є. Радченко