Справа № 748/1017/26 | Головуючий у 1 інстанції Кухта В. О.
Провадження № 33/4823/729/26 |
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП |

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 серпня 2026 року | місто Чернігів

Суддя Чернігівського апеляційного суду Олійник М.Ю.
за участю захисника Ванжули Я.В.
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 липня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч. 1 ст. 130 КУпАП, 

в с т а н о в и в:

1. Короткий зміст оскаржуваної постанови.
Постановою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 липня 2026 року суд визнав ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, наклав на нього адміністративне стягнення в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнув судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Суд першої інстанції встановив, що 24 березня 2026 року о 18 годині 30 хвилин ОСОБА_1 на а/д Н-27, 10 км., поблизу с. Новоселівка, Чернігівського району, Чернігівської області, керував транспортним засобом «Kia Soul», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану сп`яніння, у встановленому законом порядку, проводився на місці зупинки із застосуванням приладу «Drager», результат тесту – 2,14 проміле, чим ОСОБА_1 порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

2. Вимоги та доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати постанову Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 липня 2026 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування своїх вимог вказав, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою. Суд першої інстанції, на думку апелянта, формально оцінив зібрані докази, не усунув сумнівів щодо їх належності, допустимості та достатності, чим порушив вимоги статей 245, 251 та 252 КУпАП.
ОСОБА_1 акцентував увагу на недоведеність факту керування ним транспортним засобом, відсутності підстав для його огляду, оскільки відеозапис долучений до протоколу починається з моменту спілкування з працівниками поліції, на вказаному відеозаписі не зафіксований рух транспортного засобу, а також не зафіксована конкретна причина зупинки транспортного засобу, відсутні ознаки алкогольного сп`яніння.
Також апелянт наголосив на наявності порушень процедури огляду та недопустимості результатів приладу «Drager Alcotest 6820». Зазначив, що роздруківка приладу не містить однозначної прив`язки до протоколу, а в самому протоколі не зазначено повних ідентифікаційних даних приладу. У направленні та акті огляду також відсутні назва й номер спеціального технічного засобу. 
Окрім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно відкинув доводи сторони захисту пробезпідставне застосував до спірних правовідносин положення ст. 266 КУпАП замість спеціальної норми, передбаченої ст. 266-1 КУпАП, яка регулює порядок проведення огляду військовослужбовців, що виконують обов`язки військової служби. 

3. Позиції учасників судового провадження.
В ході апеляційного розгляду захисник Ванжула Я.В., який діяв в інтересах ОСОБА_1 та не заперечував проти розгляду справи без його участі, підтримав подану апеляційну скаргу та просив скасувати постанову Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 липня 2026 року, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

4. Оцінка доводів апеляційної скарги та мотиви апеляційного суду
Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Дослідивши встановлені обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції у повному обсязі дотримався вище наведених вимог КУпАП щодо порядку провадження в справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим постановив законне та обґрунтоване судове рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на таке.
Пункт 1.3 ПДР зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Пунктом 2.9а ПДР передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Приписами пункту 2.5 ПДР встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п. 2.5 ПДР кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані сп`яніння.
Висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується зібраними та дослідженими доказами, яким суд дав належну правову оцінку, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №623253 від 24 березня 2026 року, згідно з яким 24 березня 2026 року о 18 годині 30 хвилин ОСОБА_1 на а/д Н-27, 10 км., поблизу с. Новоселівка, Чернігівського району та області, керував транспортним засобом «Kia Soul», державний номерний знак НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану сп`яніння, у встановленому законом порядку, проводився на місці зупинки із застосуванням приладу «Drager Alcotest 6820», тест номер 1410, результат тесту - 2.14 проміле (а.с. 3);
- довідкою щодо результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням газоаналізатора «Drager Alcotest 6820» тест №1410, відповідно до якої 24 березня 2026 року у ОСОБА_2 зафіксовано концентрацію алкоголю у видихуваному повітрі 2.14 проміле (а.с. 8);
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використання спеціальних технічних засобів, відповідно до якого у ОСОБА_1 зафіксовано концентрацію алкоголю у видихуваному повітрі 2.14 проміле (а.с.10);
- відеозаписом з бодікамери працівника поліції, який зафіксував: факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, що було підтверджено самою особою стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення (18:51:00); пропозицію працівників поліції пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу «Драгер» (18:51:21); згоду на проходження перевірки на місці зупинки за допомогою приладу «Drager Alcotest 6820»; процедуру проходження огляду, результат тесту номер 1410, який було озвучено працівником поліції ОСОБА_1 - 2.14 проміле (18:54:55), з яким він погодився, а на пропозицію пройти огляд у лікаря нарколога в спеціальному медичному закладі відмовився; процедуру складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку. Доказів, які б підтверджували їх фальсифікацію, матеріали справи не містять.
Суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про достатність наявних доказів для встановлення винуватості ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції з огляду на таке.

4.1 Щодо недоведеності факту керування транспортним засобом. 
Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги про недоведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки вони спростовуються сукупністю доказів, досліджених судом першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлених судом першої інстанції обставин, на долученому відеозаписі безпосередньо не зафіксовано моменту руху транспортного засобу чи його зупинки працівниками поліції. Разом з тим, сама по собі відсутність такої безпосередньої фіксації не свідчить про недоведеність факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , оскільки відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюються, зокрема, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення та винність особи в його вчиненні. Такими даними можуть бути, серед іншого, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, пояснення свідків, відеозаписи та інші документи.
При цьому апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ст. 266 КУпАП обов`язковій фіксації із застосуванням технічних засобів підлягає саме процедура проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції. Водночас положення зазначеної статті не встановлюють вимоги щодо обов`язкової відеофіксації моменту керування транспортним засобом чи його зупинки працівниками поліції. Відтак відсутність на відеозаписі безпосередньої фіксації таких обставин сама по собі не свідчить про порушення встановленого КУпАП порядку та не позбавляє суд можливості встановити факт керування на підставі інших належних і допустимих доказів.
Відповідно до ст. 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
У цьому випадку суд першої інстанції обґрунтовано врахував зміст відеозапису, на якому зафіксовано безпосереднє спілкування ОСОБА_1 з працівником поліції. Зокрема, на запитання працівника поліції: «Куди їдете?», ОСОБА_1 відповів: «З частини їду додому». При цьому ОСОБА_1 не заперечував того, що перебував у транспортному засобі у зв`язку з його використанням для поїздки додому, не зазначав, що транспортним засобом керувала інша особа, та не наводив будь-яких пояснень, які б свідчили про його непричетність до керування транспортним засобом.
Отже, доводи апеляційної скарги про те, що відсутність на відеозаписі безпосередньої фіксації моменту керування виключає можливість встановлення факту керування ОСОБА_1 , є необґрунтованими. Відеозапис у цій справі не є ізольованим доказом, а містить відомості, які у взаємозв`язку з іншими доказами підтверджують послідовність події та вчинення ОСОБА_1 відповідного адміністративного правопорушення.

4.1. Щодо тверджень про відсутність підстав для зупинки транспортного засобу.
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджував, що матеріали справи не містять належних доказів наявності у працівників поліції достатніх підстав для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_3 .
Апеляційний суд вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки як вбачається з долученого до матеріалів справи відеозапису, зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_3 була здійснена під час його проїзду через блокпост.
Відповідно до п. 4 та п. 5 «Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану», затвердженого постановою Кабінету Міністрів № 1456 від 29.12.2021 року, перевірка документів в осіб, огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян здійснюється лише після введення воєнного стану в межах території та у строки, зазначені в указі Президента України про введення воєнного стану, на підставі наказу військового командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення). Право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта. Згідно із п. 10 Постанови уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби, зокрема, і в разі проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в`їзду виїзду. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України з 05 год 30 хв. 24 лютого 2022 року введено воєнний стан. У зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією проти України, Законами України неодноразово продовжувався строк дії воєнного стану в Україні, який безперервно діє і до тепер.
Отже, з урахуванням встановленого факту зупинки транспортного засобу саме на блокпосту, у працівників поліції були передбачені законом підстави для його зупинки в межах здійснення заходів правового режиму воєнного стану. За таких обставин посилання захисту на відсутність у матеріалах справи доказів достатності підстав для зупинки транспортного засобу є безпідставними.

4.3 Щодо тверджень про наявність підстав для неврахування результатів огляду приладом «Drager Alcotest 6820».
Апеляційний суд звертає увагу, що висновок суду першої інстанції про перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння ґрунтується не лише на результаті огляду із застосуванням спеціального технічного засобу «Drager Alcotest 6820», а на сукупності досліджених доказів, зокрема протоколі про адміністративне правопорушення, акті огляду на стан алкогольного сп`яніння, роздруківці результату тестування, відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції та інших матеріалах справи.
Як вбачається з відеозапису, працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про виявлені в нього ознаки алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд із використанням спеціального технічного засобу. Останній погодився на проведення огляду на місці зупинки. За результатами тестування приладом «Drager Alcotest 6820» зафіксовано результат 2,14 проміле, з яким ОСОБА_1 погодився. Від пропозиції пройти огляд у закладі охорони здоров`я він відмовився.
Апеляційний суд не приймає доводи сторони захисту щодо порушення працівниками поліції процедури проведення огляду, зокрема про те, що на відеозаписі не зафіксовано нульового показника приладу «Drager», мундштук до якого, як стверджує захист, розпаковував не водій, а працівник поліції, а також про неналежне роз`яснення ОСОБА_1 порядку проведення огляду. Наведені твердження оцінюються судом у сукупності з іншими матеріалами справи та самі по собі не спростовують достовірності результату проведеного огляду. Зміст відеозапису, протоколу про адміністративне правопорушення, акта огляду та роздруківки результату тестування узгоджується між собою, а матеріали справи не містять об`єктивних даних, які б свідчили про втручання в роботу приладу, його неналежний технічний стан або недостовірність отриманого результату.
Також безпідставними є доводи апелянта про відсутність належного зв`язку між роздруківкою результату тестування та протоколом про адміністративне правопорушення. У протоколі зазначено номер тесту 1410, який відповідає номеру, зазначеному у відповідній роздруківці результату тестування, що додатково підтверджує належність цього результату саме до проведеного щодо ОСОБА_1 огляду.
Доводи захисника про те, що газоаналізатор використовувався з порушенням вимог інструкції, оскільки калібрування приладу мала здійснюватися кожні шість місяців, апеляційний суд вважає необґрунтованими. 
Захисник помилково ототожнює поняття повірки засобу законодавчо регульованої вимірювальної техніки та перевірки точності (калібрування, сервісної перевірки), які мають різну правову природу та різне призначення. Повірка є законодавчо регульованою метрологічною процедурою, періодичність проведення якої для газоаналізаторів в Україні становить один рік. Натомість перевірка точності є технічною процедурою, передбаченою виробником для забезпечення належної експлуатації приладу, та сама по собі не свідчить про втрату чинності результатів повірки і не впливає на придатність засобу вимірювальної техніки до застосування в межах установленого міжповірочного інтервалу.
Окрім того, у разі виникнення сумнівів щодо результату огляду, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості пройти відповідний огляд у закладі охорони здоров`я, однак від запропонованого працівниками поліції огляду в медичному закладі відмовився.
Таким чином, доводи сторони захисту щодо недотримання процедури огляду не знаходять свого підтвердження та спростовуються сукупністю належних і допустимих доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку.

4.4 Щодо посилань на необхідність застосування положень ст. 266-1 КупАП.
Відповідно до ст. 15 КУпАП військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також особи начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, служби цивільного захисту, Державного бюро розслідувань, поліцейські несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, зазначені особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Частинами 2, 3 статті 266-1 КУпАП, передбачено, що огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Тобто ст. 266-1 КУпАП на яку посилається апелянт застосовується до військовослужбовців Збройних Сил України, які виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин.
Копія військового квитка та довідка про проходження військової служби, надані стороною захисту, на думку апеляційного суду, самі по собі не підтверджують, що 24 березня 2026 року на момент зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби. Отже, зазначені документи не свідчать про наявність підстав для проведення огляду за спеціальною процедурою, передбаченою ст. 266-1 КУпАП, та, відповідно, не підтверджують доводів захисту про порушення працівниками поліції порядку проведення огляду.
Крім того, відповідно до ч. 1 розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що працівники поліції діяли в межах наданих їм законом повноважень та правомірно склали щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП. 

4.5 Щодо доводів апеляційної скарги про формальну оцінку доказів та порушення вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції формально оцінив докази та не виконав вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, апеляційний суд вважає необґрунтованими.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дослідив усі наявні у справі докази, перевірив їх належність, допустимість, достовірність та надав їм оцінку в сукупності, що відповідає вимогам статей 251 та 252 КУпАП. При цьому висновок про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення ґрунтується не на окремому доказі, а на сукупності досліджених матеріалів, які узгоджуються між собою та взаємно підтверджують встановлені судом обставини.
Твердження апелянта про те, що суд обмежився формальним переліком доказів без їх належного аналізу, спростовуються змістом оскаржуваної постанови, у якій наведено мотиви, з яких суд дійшов висновку про доведеність вини особи, а також зазначено підстави відхилення доводів сторони захисту.
По суті, доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди апелянта з оцінкою доказів та висновками суду першої інстанції, однак сама по собі незгода з такими висновками не свідчить про незаконність чи необґрунтованість судового рішення та не є самостійною підставою для його скасування.

5. Висновки апеляційного суду.
Суд першої інстанції під час розгляду справи дотримався вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП та належним чином дослідив обставини, що мають значення для її вирішення.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не спростовують правильних по суті висновків суду. 
Призначене адміністративне стягнення відповідає вимогам КУпАП та меті адміністративної відповідальності, визначеній ст. 23 КУпАП. Істотних порушень закону, які могли б бути підставою для зміни або скасування постанови, під час апеляційного розгляду не встановлено.
Таким чином, відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції – без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 липня 2026 року – без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ю. Олійник