ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 липня 2026 року справа №200/9533/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року у справі № 200/9533/25 (головуючий І інстанції Михайлик А.С.) за позовом Попова Артема Олеговича в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Попова Артема Олеговича в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач ), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність щодо нездійснення нарахування грошового забезпечення в період з 29.01.2020 по 17.10.2020, з 01.03.2022 по 19.05.2023, виходячи прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року;
- зобов`язати здійснити перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення) за період з 29.01.2020 по 17.10.2020, з 01.03.2022 по 19.05.2023, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно додатків 1-14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” та здійснити виплату коштів різниці з урахуванням виплачених сум, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року позов задоволений частково: 
- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення нарахування грошового забезпечення позивача в період з 29.01.2020 по 17.10.2020, з 01.03.2022 по 19.05.2023, виходячи прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення позивача та його складових і виплат, розмір яких залежить від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, за період з 29.01.2020 по 17.10.2020, з 01.03.2022 по 19.05.2023, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно додатків 1-14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, та здійснити виплату коштів різниці з урахуванням виплачених сум;
- у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. 
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду в частині відмовлених вимог та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі через порушення норм матеріального, процесуального права.
Апелянт зазначив, що не може бути позбавлений права на компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, що узгоджується з постановою Верховного Суду від 22.06.2018 у справі № 812/1048/17.
Ухвалою апеляційного суду від 21.04.2026 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року у справі № 200/9533/25 - повернуто заявнику.
Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Позивач з 17.10.2017 по 17.10.2020 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , з 01.03.2022 по 19.05.2023 - у Військовій частині НОМЕР_1 . 
Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 17.10.2020 № 234, копія якого наявна в матеріалах справи, позивача, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 26.09.2020 №64-рс у запас за пунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) відповідно до п. 2 ч 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", з 17.10.2020 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, з 18.10.2020 з продовольчого забезпечення. 
За витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.09.2023 № 263, копія якого наявна в матеріалах справи, позивача, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 09.09.2023 № 278-рс на посаду головного сержанта роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 18.09.2023 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, з 19.09.2023 з продовольчого забезпечення.
В період з 21.09.2023 по 09.11.2025 позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
За час проходження служби позивачем у період з 29.01.2020 по 17.10.2020 та з 01.03.2022 по 19.05.2023 розмір його грошового забезпечення визначався відповідачем з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 (1762 грн) відповідно до внесених Постановою КМУ № 103 змін до п. 4 Постанови КМУ № 704, що не є спірним між сторонами, визнається відповідачем у відзиві та про що вказано у його листі від 19.11.2025 № 2453.
У відповіді від 19.11.2025 № 2453 на адвокатський запит від 03.11.2025 та у відзиві відповідач не заперечував перебування Військової частини НОМЕР_2 на фінансовому забезпеченні Військовій частині НОМЕР_1 та свого обов`язку по виплаті позивачу грошового забезпечення, в тому числі, за період служби з 29.01.2020 по 17.10.2020.
У письмових пояснення від 20.02.2026 відповідач зазначив, що Військова частина НОМЕР_4 ( НОМЕР_2 ) була зарахована на фінансове забезпечення Військової частини НОМЕР_1 в червні 2017 року відповідно до рішення командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 23.05.2017 №12626. Водночас, зазначене рішення має статус обмеженого доступу.
Апеляційний суд надає правову оцінку спірним правовідносинам в межах доводів апеляційної скарги та враховує наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (далі Порядок № 44).
Відповідно до пунктів 2-6 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України “Про податок з доходів фізичних осіб”.
Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.
Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Територіальні органи Державного казначейства та установи банків провадять за платіжними документами видачу податковим агентам готівки для здійснення одночасно виплати грошового забезпечення та грошової компенсації із сплатою (перерахуванням) в установленому порядку податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Отже, після набрання рішенням у даній справі законної сили, або у порядку добровільного виконання на відповідача покладається безумовний обов`язок виконати рішення суду.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.03.2020 в справі № 815/5826/16
Поряд із цим на відповідача, як податкового агента, Законом покладено кореспондуючий обов`язок утримати відповідні суми податків та зборів із одночасною компенсацією відповідної суми позивачу.
У цьому контексті, право на захист є самостійним суб`єктивним правом, яке з`являється у власника прав лише в момент їх порушення або оспорювання.
Відтак, захист порушених прав, свобод та інтересів особи є похідним, тобто передбачає наявність встановленого факту їх порушень, при цьому суд не здійснює превентивного захисту.
Тобто, у суду наразі відсутні підстави зобов`язувати відповідача здійснити на користь позивача бажану ним компенсацію, оскільки відповідний обов`язок у відповідача виникає одночасно з виплатою грошового забезпечення за спірний період, тобто у майбутньому.
З огляду на наведене відповідні вимоги є передчасними.
На підставі викладеного, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову щодо одночасної компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.
Що стосується інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі “Проніна проти України” зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника. Виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення “Бендерський проти України”, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.
Крім того, інші доводи апеляційної скарги щодо визначення базового місця індексації грошового забезпечення взагалі не стосуються спірних правовідносин та були, як встановлено колегією суддів з КП «Діловодство спеціалізованого суду», предметом розгляду в іншій справі № 200/9530/25.
Також, апеляційний суд не застосовує висновки Верховного суду у справі № 812/1048/17, на які посилається апелянт, оскільки вони не є релевантними до обставин цієї справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 лютого 2026 року у справі № 200/9533/25 за позовом Попова Артема Олеговича в інтересах ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 8 липня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: А.А. Блохін 

Е.Г. Казначеєв