Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №344/19380/25
Провадження №2/338/780/26
13 липня 2026 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді     Рибки Л.Я.
секретар судового засідання    Мороз Н.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

в с т а н о в и в :

В провадженні Богородчанського районного суду Івано-Франківської областіперебуває цивільна справа за позовом ТОВ "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором  на загальну суму 23 080 грн та судових витрат.
Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
ТОВ "Споживчий центр" звернулось в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №14.03.2025-100002489 від 14 березня 2025 року на загальну суму 23 080 грн.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що між ТОВ "Споживчий центр" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №14.03.2025-100002489, відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у розмірі 8 000 грн. Строк, на який надається кредит - 189 днів, дата повернення кредиту - 18 вересня 2025 року, пролонгація строку кредитування по договору не передбачена, процентна ставка "Стандарт" фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 5 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. 
Процентна ставка "Економ" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0.5% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка "Стандарт". Розмір процентной ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 7% від суми кредиту та дорівнює 560 грн. Комісія нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно з графіком платежів. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 560 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно з графіком платежів. 
Комісія за обслуговування встановлюється за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит.
Денна процентна ставка 0,89%. Неустойка в розмірі 120 грн, що нараховується за кожен день невиконання\неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного\неналежного виконаного зобов`язання.
Кредитодавець надав ОСОБА_1 кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання відповідачу коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11XX-XXXX-0568.
Однак, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, порушив умови кредитного договору, в результаті чого має прострочену заборгованість у розмірі 23 080 грн, яка складається з тіла кредиту у розмірі 8 000 грн, процентів за користування кредитом на суму 10 080 грн, додаткової комісії за обслуговування кредитної заборгованості – 1 120 грн, неустойки – 3 880 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також просить стягнути судові витрати.
Процесуальні дії у справі, клопотання, позиція відповідачки.
29 жовтня 2025 року представник позивача ТОВ "Споживчий центр" Лисенко О.С., через систему "Електронний суд", подала до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області позовну заяву до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 23 080 грн та судові витрати.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 31 жовтня 2025 року цивільну справу передано за підсудністю до Богородчанського районного суду, справа надійшла до канцелярії суду 23 квітня 2026 року.
Ухвалою від 24 квітня 2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Шелудько О.О. через систему "Електронний суд" 20 травня 2026 року направила клопотання про відкладення судового засідання.
10 червня 2026 року через систему "Електронний суд" від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Шелудько О.О. направлено заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеокноференції.
14 червня 2026 року через систему "Електронний суд" від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Шелудько О.О. направлено додаткові пояснення у справі, відповідно до яких представник просить відмовити в задоволенні позову, стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу. Крім того, цього числа подала клопотання про відкладення розгляду справи.
В додаткових поясненнях посилається, що матеріали справи не містять доказів підписання спірного кредитного договору та погодження умов кредитування. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеними кредитними договорами та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" та Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 "Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України" (виписки з особового рахунку клієнта та ін.). В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують перерахування коштів відповідачу згідно вказаного спірного договору. Умови договору
№14.03.2025-100002489 від 14 березня 2025 року, якими передбачено сплату комісійної винагороди як за видачу, так і за обслуговування кредиту є нікчемними, а вимоги щодо стягнення заборгованості за комісією задоволенню не підлягають з огляду на те, що комісія з надання та обслуговування кредиту - не є послугою у визначенні Закону України "Про захист прав споживачів". Зазначає, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. 
Водночас, слід відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача відсотків та комісій, оскільки позивач не довів факт підписання та укладення сторонами договору кредиту на тих умовах сплати відсотків та комісій, які вказані у наданих до суду примірниках договору кредиту. 
Вимога щодо стягнення заборгованості за штрафними санкціями, задоволенню не підлягає, з огляду на те неустойка нарахована відповідачеві у період дії в Україні воєнного стану, у зв`язку з чим позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) штрафу за таке прострочення. Однак, оскільки позивачем не було доведено факту видачі відповідачу кредитних коштів у заявленому позивачем розмірі по кредитному договору, а також відповідно і користування кредитними коштами, то слід дійти висновку про відсутність правових підстав для стягнення як тіла кредиту, так і відсотків та інших платежів по ньому.
Поряд з цим, представник позивача ТОВ "Споживчий центр" первинні бухгалтерські документи разом з позовом не подав та не зазначив їх такими, що не можуть бути отриманні позивачем, згідно зі ст. 83 ЦПК України. Отже первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували переказ коштів відповідачу – ОСОБА_1 чи переказ коштів на рахунок, начебто вказаний ним у договорі № 4.03.2025-100002489 від 14 березня 2025 року, товариство не надало. Відтак, відсутня можливість переконатися, що кредитодавцем перераховано суму кредиту, вказану у договорі, на рахунок, вказаний позичальником у договорі, або на рахунок, що належить позичальнику. Враховуючи вищезазначене, позивач не здійснив всіх необхідних дій для отримання та надання відповідної належної та достовірної інформації для обґрунтування своїх позовних вимог.
17 червня 2026 року через систему "Електронний суд" від представника позивача ТОВ "Споживчий центр" Чехун Ю.В. направлено додаткові пояснення у справі, відповідно до яких електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Зазначений договір укладено в електронній формі, а тому є чинним. 
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. 
Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. 
Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. Відтак, між ТОВ "Споживчий центр" та відповідачем було укладено Кредитний договір шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії); 2) подання відповідачем Заявки кредитного договору (кредитної лінії); 3) надсилання відповідачем Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору (кредитної лінії).
Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Таким чином, було укладено спірний кредитний договір у електронній формі, що відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової. Стороною позивача (Кредитодавця) документи, що складають Кредитний договір підписувались електронним підписом. Стороною відповідача документи, що складають Кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смсповідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий. Саме його було використано відповідачем для підписання Кредитного договору. Відповідач не заперечує, що відповідний засіб зв`язку належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. Слід зазначити, що особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".
Також зазначає, що без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19.
Щодо доводів та посилання сторони відповідача на те, що позивач не надав жодних технічних доказів, які б дозволяли ідентифікувати відповідача, як особу, що фактично вчинив дії з укладення договору, є необґрунтованими, оскільки наведений вище договір містить інформацію, яка ідентифікує позичальника, зокрема, щодо його особистих персональних даних, а саме: дані паспорту та ідентифікаційний код, тобто в розумінні Закону України "Про електронну комерцію" договір підписаний відповідачем, і є належним та допустимим доказом на підтвердження кредитних зобов`язань. Доказів, що указаний в договорі одноразовий ідентифікатор та персональні дані належать третім особам, а не позичальнику, останнім не надано, тоді як наведений позивачем алгоритм укладення договорів виключає підстави вважати, що без їх погодження позичальник міг отримати кредитні кошти.
Отже, позивач надав на підтвердження доказ видачі кредитних коштів, що є первинним платіжним документом у розумінні Закону України "Про платіжні послуги", оскільки містить усі відомості щодо платіжної операції у відповідності вищезазначеного закону, а відтак – належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу. Такі докази, як повний номер платіжної картки відповідача, банківські виписки з рахунку відповідача або інші документи, що підтверджують рух коштів по рахунку фізичної особи в банківській установі тощо у Позивача відсутні та не можуть бути ним отримані, оскільки Позивач не є банківською установою у розумінні Закону України "Про банки і банківську діяльність", не здійснює відкриття чи обслуговування рахунків фізичних осіб та не має правового доступу до інформації про рух коштів за банківськими рахунками клієнтів.
Таким чином, відповідачем при оформленні заявки було зазначено повний номер картки (електронного платіжного засобу відповідача), але відповідно до вищенаведених Постанов Правління Національного банку України позивач не може зазначати та зберігати у договорах, інших документах повний номер особистого електронного платіжного засобу відповідача. Позивачем було подано належні, допустимі та достатні докази на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, що відповідає вимогам статей 76–79, 81 Цивільного процесуального кодексу України. Крім того, відповідно до статей 83 та 89 ЦПК України, суд оцінює докази з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності у сукупності. До суду було надано електронні докази в паперовій формі (роздруківка тексту заявки кредитного договору, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцент) кредитного договору, підписані одноразовим ідентифікатором, які містить номер особистого електронного платіжного засобу відповідача. Таким чином, електронний платіжний засіб відповідач зазначав самостійно в системі, інша інформація щодо рахунку відповідача у позивача відсутня, оскільки зазначена інформація є банківською таємницею якою володіє виключно Банк-емітент картки.
Відповідачем під час укладення кредитного договору було проведено ідентифікацію через систему BankID. При подачі позовної заяви додано відомості щодо ідентифікації відповідача через систему Bank ID. Такі відомості були отримані у порядку і у формі, що передбачені специфікацією взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи BankID Національного банку України, затвердженою Рішенням Ради Системи BankID Національного банку України (протокол від 20.09.2022 № В/57-0003/75064 (зі змінами)(протоколи від 09.01.2023 №В/57-0002/3089), що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.
Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору Відповідач не заявляв. 
З огляду на те, ТОВ "Споживчий центр" надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, то плата за надання кредиту, на картку, зазначену позичальником, є виправданим. Відповідач не був позбавлений права отримати кредит у відділенні ТОВ "Споживчий центр" (ТМ "ШвидкоГроші"), уникнувши додаткових витрат. Безоплатність надання цих послуг законодавством не встановлена. Договором застережено, що до складу даної комісії не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства. 
Своїм підписом на договорі відповідач також підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати. Зазначає, що на підставі змін, за договорами укладеними з 24 січня 2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Кредитний договір з відповідачем був укладений після набуття чинності змін до Закону України "Про споживче кредитування", а тому вимога позивача про стягнення неустоки є правомірною, з огляду також на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отримані кредиту (позики), в той час як Закону України "Про споживче кредитування" є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування. 
01 липня 2026 року через систему "Електронний суд" від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Шелудько О.О. направлено додаткові пояснення у справі та клопотання про відкладення розгляду справи. 
У додаткових поясненнях представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Шелудько О.О. посилається на те, що положеннями статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. На думку Позивача, надані ним досліджувані докази доводять факт укладення кредитного договору між сторонами та фактичного перерахування коштів Відповідачу, однак, з таким висновком неможливо погодитись.
На підтвердження обставин укладення з відповідачем кредитного договору позивач додав до позову договір кредиту №14.03.2025-100002489 від 14 березня 2025 року, як зображення їх змісту у форматі pdf. Позивачем не доведено жодними належними та достовірними доказами того, що під час створення між кредитором та відповідачем вищезазначеного документу, він був захищений від редагування/зміни будь-якими особами, а сама форма створюється автоматично системою та захищається від змін. 
Позивачем не надано жодного доказу направлення одноразового ідентифікатора "Е374" відповідачеві (наприклад, довідки від мобільного оператора та/або направлення одноразового ідентифікатора на електронну пошту відповідача та/або у будь-який інший належний спосіб), не надано доказів використання відповідачем вказаного одноразового ідентифікатора. У змісті кредитного договору зазначено: "Електронний підпис Кредитодавця – підписано КЕП ТОВ "Споживчий центр", ОСОБА_2 , 24922C2362414081040000006CDF0A0028F51F00, КНЕДП "MASTERKEY" ТОВ "АРТ-МАСТЕР". Водночас сам по собі текстовий запис про наявність електронного підпису не є доказом фактичного накладення такого підпису на електронний документ та не дає можливості перевірити його дійсність.
До того ж відсутність доказів укладення та підписання кредитного договору належним чином виключають підстави вважати погодженими позичальником істотних умов кредитування, таких як розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, встановлення неустойки та комісій, а отже, їх стягнення в судовому порядку. У зв`язку з викладеним, стягнення заборгованості за кредитними договорами можливе виключно в межах тіла кредиту, за умови доведеності обставини видачі кредитних коштів.
Вказує, що позивачем до позовної заяви долучено довідку розрахунок по кредитному договору №14.03.2025-100002489 від 14.03.2025. У зв`язку із відсутністю в матеріалах справи доказів укладення, підписання та погодження умов кредитування за вказаним договором, відсутня можливість перевірити як факт наявності заборгованості у відповідача, так і встановити її розмір. Розрахунок є виключно внутрішнім документом фінансової установи, підготовленим його працівниками, та відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Зокрема, розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування заборгованості та її розміру.
З урахуванням того, що наданий позивачем розрахунок суми боргу за договором не є зведеним документом, який не було погоджено з відповідачем і не підтверджено первинними обліковими бухгалтерськими документами та за умови відсутності доказів укладення, підписання та погодження умов кредитування за вказаним кредитним договором, то позивачем не доведено наявності у відповідача заборгованості за вказаним договором у розмірі, зазначеному у розрахунку. 
Позивач просить суд стягнути з відповідача, крім основної суми кредиту 8 000,00 грн., також 10 080,00 грн. процентів за користування кредитом, 1 120,00 грн. додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) та 3 880,00 грн. неустойки, тобто загалом 15 080,00 грн. додаткових нарахувань, що більш ніж удвічі перевищує суму самого кредиту. При цьому жодного детального та зрозумілого розрахунку зазначених сум позивачем не надано. Долучена до позову довідка-розрахунок не містить відомостей про конкретні періоди нарахування процентів, застосовані процентні ставки, рух коштів за договором, порядок зарахування платежів та методику обчислення заявленої заборгованості, що унеможливлює перевірку правильності таких нарахувань.
Нарахування відсотків в розмірі більше 50% тіла кредиту Відповідач вважає незаконним та таким, що порушує вимоги чинного законодавства, зокрема Закону України "Про захист прав споживачів".
Оскільки Позивачем не надано належних доказів які б підтверджували цілісність та незмінюваність редакції договору, на яку посилається Позивач, як на підставу своїх вимог, не надано належних доказів підписання відповідачем кредитного договору та погодження ним відповідних умов, відсутні правові підстави для стягнення будь-яких відсотків за користування кредитними коштами. 
Таким чином, незалежно від наявних недоліків та суперечностей у здійсненому позивачем розрахунку, Відповідач заперечує проти задоволення позовної вимоги щодо стягнення заборгованості за процентами, оскільки у справі відсутні докази погодження умов кредитування. Відтак, загальний розмір заборгованості за кредитним договором №14.03.2025-100002489 від 14 березня 2025 року не повинен перевищувати 8 000,00 грн (тіло кредиту), за умови належного підтвердження його видачі. 
Однак, наведений контррозрахунок мав би місце виключно за умови надання позивачем відповідних доказів по справі, а саме – первинних бухгалтерських документів на підтвердження видачі кредитних коштів, погодження умов кредитування. 
Відтак, відсутня можливість переконатися, що кредитодавцем перераховано суму кредиту, вказану у договорі, на рахунок, вказаний позичальником, або на рахунок, що належить позичальнику. 
З огляду на викладене, вимоги про стягнення заборгованості з відповідача задоволенню не підлягають. 
У судове засідання представник позивача ТОВ "Споживчий центр" Лисенко О.С. не прибула, в позовній заяві просила розгляд справи проводити без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Шелудько О.О. через систему "Електронний суд" 13 липня 2026 року направила клопотання про розгляд справи без участі відповідача ОСОБА_1 та його представника, просила відмовити в задоволенні позову.
У зв`язку з неприбуттям в судове засідання сторін у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється.
Фактичні обставини, які встановив суд, зміст спірних правовідносин, застосовані норми права.
Судом встановлено, що 14 березня 2025 року о 20:56 відповідач ОСОБА_1 погодив пропозицію ТОВ "Споживчий центр" про укладення кредитного договору (оферти), відповідно до пункту 1.1. якого, дана пропозиція про укладення кредитного договору (кредитна лінія) (оферта) є пропозицією ТОВ "Споживчий центр" (в подальшому кредитодавець) укласти електронний кредитний договір (оферту) у порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію", і не є ні договором приєднання/його частиною у розумінні ст. 634 Цивільного кодексу України, ні публічним договором у розумінні ст. 633 Цивільного кодексу України (а.с. 29-32).
Відповідно до пункту 3.1. за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію.
Згідно з пунктом 3.3. кредитодавець надає позичальнику кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту, сума кредиту, строк, на який надається кредит, дата повернення (виплати) кредиту, проценти за користування кредитом (Проценти), графік платежів встановлюються у заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; тип кредиту: фінансовий кредит (а.с.29 зворот).
Відповідно до заявки та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №14.03.2025-100002489 (кредитної лінії) від 14 березня 2025 року позичальнику надається кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту 14 березня 2025 року; сума кредиту: 8 000 грн, строк, на який надається кредит - 189 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту 18 вересня 2025 року; продовження строку, на який надається кредит, не передбачене.
Процентна ставка "Стандарт" фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 5 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.
Процентна ставка "Економ" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка "Стандарт". Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.
Комісія, пов`язана з наданням кредиту (надалі "комісія") 7% від суми кредиту та дорівнює 560 грн. Розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 560 грн у кожному з двох чергових періодів , наступних за першим черговим періодом.
Неустойка: 120 грн за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
Вказані вище умови (пропозиція про укладення кредитного договору, заявка кредитного договору, відповідь позичальника про прийняття пропозиції) підписані одноразовим ідентифікатором Е374 (а.с.29-34).
Відповідно до інформаційного повідомлення, відповідач ОСОБА_1 вказав контактні дані, номера телефонів, інформацію про місце роботи, а також персональні дані третіх осіб (а.с. 34 зворот-35).
Дане інформаційне повідомлення відповідачем ОСОБА_1 підписано одноразовим ідентифікатором Е374, який був відправлений на його фінансовий номер – 096 207 42 96.
04 січня 2024 року між ТОВ "Споживичй центр" та ТОВ "Універсальні платіжні рішення" укладено договір про надання послуг з переказу коштів №ФК-П-2024/01-2, відповідно до якого платіжна установа приймає на себе зобов`язання надавати торговцю послуги з переказу коштів без відкриття рахунку.
Згідно з повідомленням ТОВ "Універсальні платіжні рішення" №153-2210 від 22 жовтня 2025 року ОСОБА_1 14 березня 2025 року о 20 год 56 хв перераховано кошти в розмірі
8 000 грн шляхом зарахування коштів на його банківську картку № НОМЕР_1 , номер транзакції iPay.uа-680531606, призначення платежу: видача за договором кредиту №14.03.2025-100002489 (а.с.38). 
Скріншотом з сайту Національного банку України підтверджується, що позивач є абонентом Системи BankID Національного банку та проведено ідентифікацію позичальника ОСОБА_1 шляхом використання системи Bank ID Національного банку (а.с. 37 та 37 зворотня сторона).
Відповідно до довідки - розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданим ТОВ "Споживичй центр", заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №14.03.2025-100002489 від 14 березня 2025 року становить 23 080 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 8 000 грн, заборгованість за процентами за користування кредитом - 10 080 грн, заборгованість за комісією за обслуговування – 1 120 грн, заборгованість за неустойкою – 3 880 грн.
Розрахунок заборгованості проведений в межах строку дії кредитного договору з 14 березня 2025 року по 18 вересня 2025 року (а.с. 20).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (надалі Закон
№ 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Відповідно до ст. 3 Закону № 675-VIII, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена, шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону № 675-VIII).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII).
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг", Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Висновки суду за результатами розгляду справи.
Зі змісту кредитного договору №14.03.2025-100002489 від 14 березня 2025 року видно, що він містить усі істотні умови, характерні для договорів даного виду, зокрема: суму кредиту, строк користування, розмір процентів, порядок їх нарахування та інші умови кредитування, що є належною правовою підставою для виникнення взаємних прав та обов`язків сторін.
Суд дійшов висновку, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредитні кошти у визначеному договором розмірі та порядку. Натомість відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів належним чином не виконав.
Матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем отриманих кредитних коштів, а також не містять доказів, які б спростовували факт укладення договору чи наданий позивачем розрахунок заборгованості.
Суд відхиляє заперечення відповідача щодо неукладення договору з огляду на таке.

Відповідно до ст. 11, 12 Закону України "Про електронну комерцію", моментом підписання електронного правочину є використання особою одноразового ідентифікатора після її ідентифікації в системі; такий правочин прирівнюється за наслідками до договору, укладеного в письмовій формі.
Аналогічну позицію послідовно висловлював Верховний Суд (постанови від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, від 20 червня 2024 року у справі
№ 523/13603/21): подання заявки через особистий кабінет, отримання смс-коду на вказаний позичальником номер та його використання для підтвердження договору свідчить про волевиявлення позичальника на укладення договору.
Щодо доводів відповідача про недоведеність факту перерахування кредитних коштів.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 Закону України "Про електронну комерцію", розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються згідно із Законом України "Про платіжні послуги" та іншими актами НБУ, а оператор платіжної системи чи інша особа, яка отримала кошти за електронним договором, зобов`язані надати електронний документ (квитанцію, чек тощо), що підтверджує факт отримання коштів.
Згідно з п. 159 розділу VIII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління НБУ від 29 липня 2022 року №164, документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть використовуватися для врегулювання спірних питань.
Верховний Суд у постанові від 12 червня 2023 року у справі № 263/3470/20 зазначив, що Закон України "Про електронну комерцію" є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин у цій сфері, у зв`язку з чим посилання на норми Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є безпідставними.
За таких обставин, надана позивачем квитанція платіжної системи iPay.ua є належним і допустимим доказом перерахування кредитних коштів відповідачу, до матеріалів справи долучено копію договору про надання послуг з переказу коштів №ФК-П-2024/01-2 від 04 січня 2024 року між ТОВ "Споживчий центр" та ТОВ "Універсальні платіжні рішення". 
Судом встановлено, що 14 березня 2025 року між позивачем ТОВ "Споживчий центр" та відповідачем ОСОБА_1 , укладено кредитний договір №14.03.2025-100002489, відповідач отримав кредит у розмірі 8 000 грн, який підписаний одноразовим ідентифікатором для підписання кредитного договору Е343.
Перерахунок кредитних коштів в сумі 8 000 грн підтверджується копією інформації №153-2210 від 22 жовтня 2025 року від ТОВ "Універсальні платіжні рішення", доданої до матеріалів справи представником позивача, який здійснено 14 березня 2025 року о 20:56:22, номер картки НОМЕР_1 , в призначені платіжної операції зазначено - видача за договором кредиту №14.03.2025-100002489 (а.с.38).
Таким чином, ТОВ "Споживчий центр" свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому кредитним договором №14.03.2025-100002489 від 14 березня 2025 року.
З наданої позивачем довідки - розрахунку про стан розрахунку за кредитним договором встановлено, що сума заборгованості за кредитним договором №14.03.2025-100002489 від 14 березня 2025 року склала 23 080 грн, з яких: 8 000 грн розмір заборгованості основного боргу, 10 080 - сума заборгованості за процентами, 1 120 грн - сума заборгованості за обслуговування кредиту, 3 880 грн - розмір заборгованості за неустойкою (а.с. 20). 
Таким чином, судом встановлено, що на підставі кредитного договору №14.03.2025-100002489 від 14 березня 2025 року в електронному вигляді, відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 8 000 грн, тому сума основного боргу (тіла кредиту) підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 в розмірі 8 000 грн.
Щодо заборгованості за процентами, суд зазначає наступне. 
Нарахування процентів за користування кредитом відповідає умовам кредитного договору. 
Судом здійснено власний розрахунок заборгованості за нарахованими процентами в період дії строку договору з 14 березня 2025 року по 18 вересня 2025 року (189 днів).
Відповідно до умов договору визначена процентна ставка "Стандарт" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 5 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів та процентна ставка "Економ" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка "Стандарт".
Відповідно до графіку платежів, процентна ставка "Стандарт" застосовується в період з 14 березня 2025 року по 26 червня 2025 року (105 днів) та складає 8 400 грн (8000х1%х105), а з 27 червня 2025 року по 18 вересня 2025 року включно (84 дні) складає 3 360 (8000х0,5%х84) грн. 
Отже, загальна сума нарахованих процентів за кредитним договором становить 11 760 грн. З урахуванням того, що відповідачем ОСОБА_1 була здійснена 04 квітня 2025 року оплата на загальну суму 2 360 грн, зокрема 560 грн – сплата за комісію за видачу кредиту та
1 800 - сплата заборгованості за процентами за користування кредитом, тому заборгованість за процентами становить 9 960 (11 760-1800) грн. 
Доводи представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Шелудько О.О. щодо неправомірності нарахування відсотків за кредитним договором №14.03.2025-100002489 від 14 березня 2025 року суд не бере до уваги, оскільки нарахуванням процентів за користування кредитом передбачено умовами кредитного договору, такі нараховані в період строку дії кредитного договору, на умовах, визначених в договорі.
З огляду на викладене, заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 9 960 грн слід стягнути з відповідача на користь позивача у справі.
Щодо нарахування комісії за видачу кредиту в розмірі 560 грн.
Пунктом 7. кредитного договору №14.03.2025-100002489 від 14 березня 2025 року передбачено сплату комісії за видачу кредиту у розмірі 7 % від суми наданого кредиту.
Згідно із п. 4 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" №1734-VIII загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Виходячи з аналізу вимог п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 1, ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 щодо застосування ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування", така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також стягувати суму несплаченої вищевказаної комісії з відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).
З огляду на викладене, доводи представника відповідача щодо безпідставності нарахування комісії за надання кредиту в розмірі 560 грн не заслуговують на увагу.
Щодо стягнення додаткової комісії, пов`язаної з обслуговуванням кредиту в розмірі 1 120 грн. 
У досліджуваній ситуації плата за додаткові/супутні послуги фінансової установи (кредитодавця), а саме: комісії за обслуговування кредитної заборгованості, передбачена п.9 кредитного договору та відображена у п.14 "Графік платежів". 
Розмір такої комісії визначений у сумі по 560 грн у кожному з двох чергових платежів, наступних за першим черговим періодом.
У п.9 договору (Заявки та Відповіді про прийняття пропозиції (акцепт)) зазначено, що комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості.
Однак жодного доказу на підтвердження наданих позивачем та отриманих відповідачем, зазначених вище чи будь-яких інших супутніх послуг, суду не надано.
Положення Закону України "Про споживче кредитування" (п.4 ч.1 ст. 1 та ч.2 ст. 8) передбачає такий вид витрат споживача, як комісія за обслуговування кредиту, що означає право банку (іншої фінансової установи) встановлювати плату за певні супутні послуги, що надаються під час кредитування.Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит).
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.Водночас, Закон України "Про споживче кредитування" розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України "Про споживче кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. 
Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19, в якій фізична особа оспорювала кредитний договір, акцентував увагу на тому, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України "Про споживче кредитування". 
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати КЦС у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 зробив наступний правовий висновок: "Якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".
За таких обставин положення пункту 9 та пункту 14 "Графік платежів" заявки та відповіді про прийняття пропозиції від 14 березня 2025 року кредитного договору №14.03.2025-100002489 щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". 
Підсумовуючи вищевикладене, суд відмовляє позивачу у стягненні з відповідача комісії за обслуговування кредиту в сумі 1 120 грн, у зв`язку з не доведенням погодження сторонами договору певного переліку послуг та факту надання їх позичальнику, понад ті, що надаються на безоплатній основі згідно із Законом.
Щодо нарахування неустойки в сумі 3 880 грн суд приходить до таких висновків.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 на території України введений воєнний стан. В подальшому він неодноразово продовжувався та діяв як на час укладення спірного договору позику, так і на час розгляду цієї справи.
Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання за кредитним договором у період дії на території України воєнного стану, тому неустойка в сумі 3 880 грн не може бути стягнута, і в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ "Споживчий центр" заборгованість за кредитним договором №14.03.2025-100002489 від 14 березня 2025 року на загальну суму17 960 грн, з яких 8 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 9 960 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом. В решті позову слід відмовити.
Розподіл судових витрат.
Судові витрати в цій справі, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, складаються з судового збору.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За подання позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 2 422 грн 40 коп.
Ціна позову визначена позивачем – 23 080 грн.
Оскільки судом позов задоволено частково на суму 17 960 грн, що становить 77,82% заявлених вимог (17960х100/23080), то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, у розмірі 1885 грн 11 коп. (2422,40х77,82/100).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 81, 141, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково. 
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" заборгованість за кредитним договором №14.03.2025-100002489 від 14 березня 2025 рокуна загальну суму 17 960 (сімнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят) грн, з яких 8 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 9 960 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 885 (одна тисяча вісімсот вісімдесят п`ять) гривень 11 коп.
В решті позову відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Богородчанський районний суд Івано-Франківської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр", місцезнаходження: вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ, 01032, код ЄДРПОУ 37356833.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя    Л.Я. Рибка