ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2026 року | Справа №160/6760/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, у якій заявник просить:
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 045550031874 від 26.09.2025 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди з 01.09.1980 по 21.06.1984, з 02.01.1990 по 05.03.1990, з 31.01.1991 по 30.09.1991, з 02.10.1991 по 30.06.1993 та з 01.07.1993 по 19.10.1993, оформлену листом від 09.01.2026 №2407-65646/О-01/8-0400/26. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стражу ОСОБА_1 періоди згідно трудової книжки НОМЕР_1 з 01.09.1980 по 21.06.1984, з 02.01.1990 по 05.03.1990, з 31.01.1991 по 30.09.1991, з 02.10.1991 по 30.06.1993 та з 01.07.1993 по 19.10.1993.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, починаючи з 29.09.2025.
На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18.09.2025 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заяво про призначення пенсії, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 045550031874 від 26.09.2025 позивачці відмовлено у призначенні пенсії, через відсутність страхового стажу. Позивачка уважає таке рішення відповідача-1 протиправним, оскільки недоліки заповнення трудової книжки не можуть позбавити її права на пенсію.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 березня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, яка доставлена до електронного кабінету відповідачів – 23.03.2026 року 
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
31 березня 2026 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування своєї позиції посилався, що на підстави заяви та наданих документів Головним управлінням 26.09.2025 винесено Рішення № 045550031874 про відмову у призначенні пенсії Позивачу, в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 32 років. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 05.07.1983 та навчання з 01.09.1980 по 21.06.1984, оскільки в свідоцтві про шлюб ім`я ( ОСОБА_2 ) не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_3 ). Додатково Позивачу було повідомлено про те, що згідно записам про роботу в трудовій книжці НОМЕР_1 від 05.07.1983 необхідно надати уточнюючи довідки за періоди: - роботи з 02.01.1990 по 05.03.1990, оскільки в трудовій книжці відсутній номер та дата наказу про прийняття на роботу, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях від 20.06.1974 № 162. - роботи з 31.01.1991 по 30.09.1991, з 02.10.1991 по 30.06.1993 та з 01.07.1993 по 19.10.1993, оскільки в трудовій книжці відсутні назви підприємств при прийняті на роботу, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях від 29.07.1993 № 58. З наведеного вбачається, що у Позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058.
07 квітня 2026 року до суду надійшли матеріали пенсійної справи позивачки.
09 квітня 2026 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшли матеріали пенсійної справи позивачки.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 18.09.2025 звернулась до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яке розглянуло подану Позивачем заяву від 18.09.2025.
За наслідком розгляду зазначеної заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення № 045550031874 від 26.09.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону за відсутністю необхідного страхового стажу — 32 роки. 
Згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 045550031874 від 26.09.2025 вік заявниці 59 років 11 місяців. Страховий стаж заявниці становить 16 років 4 місяці 2 дні. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди: - роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 05.07.1983 навчання з 01.09.1980 по 21.06.1984, оскільки в свідоцтві про шлюб ім`я ( ОСОБА_2 ) не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_3 ). Крім того, що згідно записам про роботу в трудовій книжці НОМЕР_1 від 05.07.1983 необхідно надати уточнюючи довідки за періоди: - роботи з 02.01.1990 по 05.03.1990, оскільки в трудовій книжці відсутній номер та дата наказу про прийняття на роботу, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях від 20.06.1974 № 162; - роботи з 31.01.1991 по 30.09.1991, з 02.10.1991 по 30.06.1993 та з 01.07.1993 по 19.10.1993, оскільки в трудовій книжці відсутні назви підприємств при прийняті на роботу, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях від 29.07.1993 № 58. За наявним страховим стажем заявниця має право на пенсійну виплату з 29.09.2030 року.
Позивачка не погодившись із вказаним рішенням звернулась із вказаним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).
Відповідно до ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, у відповідності до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Судом також встановлено, що відповідач відмовляючи у призначенні пенсії посилався на відсутність у позивачки страхового стажу, оскільки спірний стаж не був зарахований через недоліки заповнення трудової книжки, а саме не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 05.07.1983 та навчання з 01.09.1980 по 21.06.1984, оскільки в свідоцтві про шлюб ім`я ( ОСОБА_2 ) не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_3 ). 
Однак із такими висновками відповідача, суд частково не погоджується, виходячи з такого.
Згідно з копії паспорта громадянина України ім`я позивачки « ОСОБА_3 », що відповідає запису на титульній сторінці трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 05.07.1983. 
Отже, доводи відповідача про те, що в свідоцтві про шлюб ім`я ( ОСОБА_2 ) не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_3 ) не є підставою для не зарахування періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 05.07.1983, оскільки трудова книжка оформлена у відповідності із даними паспорта позивачки. Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях від 20.06.1974 № 162, не передбачає, заповнення трудової книжки на підставі свідоцтва про шлюб, без врахування паспорта громадянина України.
Водночас, суд погоджується із доводами відповідача про не зарахування до страхового стажу роботи період навчання позивачки з 01.09.1980 по 21.06.1984, оскільки за даними диплома НОМЕР_2 , який виданий 21.06.1984 року, ОСОБА_4 , тобто ім`я позивачки у дипломі не відповідає імені у паспорті « ОСОБА_3 » та у трудовій книжці.
Суд, зауважує, що позивачка не позбавлена права звернутися до місцевого суду із відповідною заявою про встановлення факту належності диплома.
Таким чином, вимога позивачки про зарахування до страхового стажу роботи період навчання з 01.09.1980 по 21.06.1984 не підлягає задоволенню, як передчасна. 
Крім того, Позивачу було повідомлено про те, що згідно записам про роботу в трудовій книжці НОМЕР_1 від 05.07.1983 необхідно надати уточнюючи довідки за періоди: - роботи з 02.01.1990 по 05.03.1990, оскільки в трудовій книжці відсутній номер та дата наказу про прийняття на роботу, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях від 20.06.1974 № 162. - роботи з 31.01.1991 по 30.09.1991, з 02.10.1991 по 30.06.1993 та з 01.07.1993 по 19.10.1993, оскільки в трудовій книжці відсутні назви підприємств при прийняті на роботу, що суперечить Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях від 29.07.1993 № 58.
Надаючи оцінку таким діям відповідача, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).
Відповідно до п. 1 Порядку, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Наказом Міністерства праці України за № 58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція).
Відповідно до пункту 1.1 Інструкції, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Положення пункту 1.5 Інструкції вказують, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.
Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Разом з тим, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, не може впливати на його особисті права.
Отже, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку чи інвалідності на загальних підставах, відтак суд не погоджується із діями відповідача щодо неврахування спірних періодів трудового стажу позивача, вказаного у його трудовій книжці з підстав, відсутній номер та дата наказу про прийняття (період 02.01.1990 по 05.03.1990), а також назви підприємств при прийняті на роботу (періоди з 31.01.1991 по 30.09.1991, з 02.10.1991 по 30.06.1993 та з 01.07.1993 по 19.10.1993).
Вищенаведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.
Відповідач відмовляючи у зарахуванні спірного періоду не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а.
Згідно зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та п. 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою КМУ №637 від 12.08.1993, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
Суд, звертає увагу, що в трудовій книжці наявні записи, зокрема, № 14-15 з 02.01.1990р. – 05.03.1990р. Договір від 02.01.1990р. кооператив «Модерн», звільнена 05.03.1990р. протокол №27 від 05.03.1990р., вказаний запис скріплений печаткою (а.с. 111); Запис №20-23. Період роботи з 31.01.1991р. – 30.09.1991р. пр. № 01 від 30.01.1991р., звільнена 30.09.1991р. пр. № 09 від 29.09.1991р.; 02.10.1991р. прийнята – 30.06.1993р. звільнена Мале Підприємство «Наталка», вказаний запис скріплений печаткою. Запис №24-25. 01.07.1993р. – 19.10.1993р. – ПК «Жемчуг» наказ на прийом № 07 від 01.07.1993р. та звільнення пр. № 10 від 19.10.1993р. зазначено в трудовій книжці, вказаний запис завірено печаткою.
З приписів порядку ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, що визначався Інструкцією, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 та Інструкції Про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58 вбачається, що заповнення трудової книжки здійснюється роботодавцем, а не працівником. Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки вперше, в тому числі і внесення до неї записів на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки, дати та номери наказів про роботу є підприємство роботодавець, а відтак відсутня вина позивача в тому, що трудову книжку роботодавцем оформлено із порушенням.
Відтак, суд приходить до висновку, що відповідач протиправно посилався на відсутність підстав для зарахування до страхового стажу періоди роботи з 02.01.1990 по 05.03.1990, з 31.01.1991 по 30.09.1991, з 02.10.1991 по 30.06.1993 та з 01.07.1993 по 19.10.1993, оскільки такий підтверджуються відомостями трудової книжки позивачки, а відтак підлягає зарахуванню.
Відтак, дослідивши викладені в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області 26.09.2026 № 045550031874 про відмову в призначенні пенсії є необґрунтованими, а відтак таке рішення пенсійного органу підлягає скасуванню.
Водночас, як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 №1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 №21-87а13.
Так, обрахунок страхового, призначення пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
У силу положень ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).
У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Разом з тим, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, як структурний підрозділ органу, що розглянув заяву позивача про призначення пенсії за віком, визначено засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності відповідно до п. 4.2. Порядку № 22-1, рішення якого про відмову в призначенні пенсії оскаржила позивачка.
Викладене свідчить, що у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відповідно до приписів Порядку № 22-1 відсутні повноваження щодо вирішення питання стосовно призначення позивачу пенсії за віком, а відтак вимоги до нього не підлягають задоволенню.
Аналогічний висновок викладено у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2022 року у справі № 340/9245/21, від 08 березня 2023 у справі № 160/11878/22, від 05 квітня 2023 року у справі 160/11235/22, від 05 квітня 2023 року у справі 340/3832/22.
Таким чином, з урахуванням ч. 1 ст. 2 КАС України та ч. 2 ст. 9 КАС України, та дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію вважає за необхідне зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зрахувати до страхового стажу період з 02.01.1990 по 05.03.1990, з 31.01.1991 по 30.09.1991, з 02.10.1991 по 30.06.1993 та з 01.07.1993 по 19.10.1993 та повторно розглянути заяву позивача від 18.09.2025 про призначення пенсії відповідно та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову.
Згідно із ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 1064,96 грн, що документально підтверджується квитанцією від 26.02.2026.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 1064,96 грн підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь позивача, оскільки основна вимога позивача про скасування рішення цього відповідача задоволена. 
Згідно із ч. 5 ст.250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №045550031874 від 26.09.2025 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стражу ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , а саме з 02.01.1990 по 05.03.1990, з 31.01.1991 по 30.09.1991, з 02.10.1991 по 30.06.1993 та з 01.07.1993 по 19.10.1993 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 18.09.2025 року та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (ЄДРПОУ-20987385) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати у розмірі 1331,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев