ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
06 травня 2026 року 	м. Тернопіль	Справа № 921/702/25 	

Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Боровця Я.Я.  
за участю секретаря судового засідання Шевчук К.О.
за позовом Акціонерного товариства "Акцент – Банк", вул. Батумська, 11, м. Дніпро 
до відповідачів:
1. Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРТЕХНОГРУП", вул. Подільська, 42, м. Тернопіль
2.  ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 
про солідарне стягнення заборгованості в сумі 423 140,27 грн.

За участю учасників судового процесу:
від відповідача 1: Палащук І.С. – керівник,
від відповідача 2: Палащук І.С.

Судові процедури.
Судом роз`яснено форму і стадії судового провадження, що здійснюється у межах справи згідно до вимог ГПК України. 
Фіксування судового засідання технічними засобами здійснюється відповідно до статті 222 ГПК України.
Заяв про відвід (самовідвід) судді та секретаря судового засідання з підстав, визначених ст. ст. 35-37 ГПК України не надходило. 

Суть справи. 
Акціонерне товариство "Акцент - Банк" звернулося до Господарського суду Тернопільської області із позовом до відповідачів: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРТЕХНОГРУП" та 2. ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості в сумі 423 140,27 грн.

Відкриття провадження у справі. 
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 21.11.2025, для розгляду справи №921/702/25 визначено суддю Боровця Я.Я.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 26.11.2025 у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, відмовлено. Відкрито провадження у справі №921/702/25 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 18.12.2025.
Розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження.

Підготовче провадження.
Підготовче засідання вперше призначено на 18.12.2025.
Протокольними ухвалами від 18.12.2025 та від 22.01.2026 відкладено підготовче засідання відповідно на 22.01.2026 та на 12.02.2026.
Ухвалою суду від 22.01.2026 продовжено строк підготовчого провадження у справі №921/702/25 на 30 днів.
Ухвалою суду від 12.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу №921/702/25 до судового розгляду по суті на 03.03.2026

Розгляд справи по суті.
Ухвалою суду від 03.03.2026 судове засідання відкладено на 08.04.2026, з підстав викладених в ній.
У судовому засіданні – 08.04.2026 розпочато розгляд справи по суті.
Протокольною ухвалою від 08.04.2026 судове засідання відкладено на 23.04.2026.
При розгляді справи по суті, суд з`ясував обставини справи, дослідив докази у справі, заслухав заперечення представника відповідача, його вступне та заключне слово.
У судовому засіданні 23.04.2026 суд перейшов до стадії ухвалення рішення та оголосив перерву до 30.04.2026, про що зазначено у протоколі судового засідання.
Ухвалою суду від 30.04.2026 продовжено строк для ухвалення та проголошення судового рішення у справі №921/702/25 до 06.05.2026. Призначено дату для ухвалення та проголошення судового рішення на 06.05.2026.
У судовому засіданні 06.05.2026 суд оголосив скорочене рішення, відповідно до вимог статті 240 ГПК України.

Аргументи сторін 
Правова позиція позивача.
Позовні вимоги обґрунтовуються неналежним виконанням позичальником – ТОВ "УКРТЕХНОГРУП" договірних зобов`язань з повернення тіла кредиту та відсотків, за Кредитним договором №50.84.0000000005 від 22.04.2021, забезпечено порукою згідно з Договором поруки №70.84.0000000054 від 22.04.2021, укладеним між кредитором та ОСОБА_1 , позивач просить солідарно стягнути з відповідачів заборгованість.
Представник позивача в судове засідання не з"явився, однак у прохальній частині позову зазначено про здійснення розгляду справи за відсутності представника АТ "Акцент - Банк". 

Заперечення відповідачів.
Відповідачі своїм процесуальним правом на подання письмового відзиву на позов скористалися. ОСОБА_1 , який є одночасно керівником юридичної особи Позичальника за кредитним договором, а також як Поручитель по кредитних зобов`язаннях у судовому засіданні заперечив обставини, якими обґрунтовується позов та просить суд відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві (вх.№8791 від 16.12.2025).

Фактичні обставини, встановлені судом.
22 квітня 2021 року між Акціонерним товариством "Акцент – Банк" (Банк/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРТЕХНОГРУП" (Позичальник/відповідач 1) укладено Кредитний договір №50.84.0000000005.
Істотними умовами кредитування сторони визначили: вид кредиту – відновлювальна кредитна лінія. В рамках відновлювальної кредитної лінії надаються грошові кошти (кредит або транш) в розмірі та на умовах, передбачених цим Договором. Кредитні кошти надаються Банком окремими частинами – Траншами. Сума запитуваного Позичальником Траншу не може перевищувати ліміт кредитної лінії, зазначений в п. А2 цього Договору, зменшений на суму фактичної заборгованості Позичальника за цим Договором ( п. А.1 Кредитного договору).
Пунктом А.2 Кредитного договору передбачено, що ліміт цього Договору: 200 000,00 грн.
Згідно пункту А.3 Кредитного договору кредит надається на термін 12 місяців з дати укладення Договору.
Зобов"язання Позичальника забезпечується договором поруки №70.84.0000000054 від 22 квітня 2021 року (п.А.6 Кредитного договору).
За користування кредитом Позичальник оплачує проценти у розмірі : для траншів строком до 60 днів - 19,9% річних, строком до 90 днів – 21,9 % річних, строком до 180 днів – 23,9% річних та є фіксованою процентною ставкою у вказаний період ( п.А.7 Кредитного договору).
Пунктом 1.1 Кредитного договору, Банк за наявності вільних грошових коштів зобов"язується надати Позичальнику кредит у вигляді згідно з п.А.1 цього Договору з лімітом та цілі , зазначені у п. А.2 цього Договору не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного у третьому абзаці п.2.1.2 цього Договору, в обмін на зобов"язання Позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, обумовлені цим Договором терміни. Відновлювальна кредитна лінія (кредит) надається Банком для здійснення Позичальником платежів, пов"язаних з його господарською діяльність, шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника. 
Термін повернення кредиту зазначений у п. А.3 цього Договору ( п.1.2 Кредитного договору).
Згідно п.2.1 Кредитного договору Банк зобов"язується відкрити для обслуговування кредиту рахунки зазначені у п.А.4 цього Договору. Надати кредит шляхом перерахування кредитних коштів на підставі розрахункових рахунків Позичальника на цілі, у межах суми , обумовленої в п.1.1 цього Договору. Для отримання кредиту (або його частини Траншу) Позичальник зобов"язується не пізніше дати отримання кредиту, що планується, надати до Банку попередню заяву згідно з Додатком №1 до цього Договору із зазначенням суми кредиту та терміну його надання. Транш надається Банком Позичальнику на строк, зазначений в заяві, шляхом перерахування суми кредитного траншу на поточний рахунок Позичальника , відкритий у Банку.
В свою чергу, Позичальник зобов"язується використовувати кредит на цілі та у порядку, передбаченому у п. 1.1. цього Договору. Сплатити проценти за користування кредитом відповідно до п.п. 4.1, 4.2, 4.3, цього Договору. Погашати заборгованість з оборотністю згідно з п.А.5 Договору. Повернути кредит у терміни, встановлені п.п. 1.2, 2.2.17, 2.2.18, 2.3.2 цього Договору (п.2.2 Кредитного договору).
Пунктом 3.1 Кредитного договору сторони домовились, що зобов"язання Позичальника забезпечується згідно з п. А.6 цього Договору. 
За користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно з п.п.1.2, 2.2.3, 2.2.4, 2.2.17, 2.2.18, 2.3.2, 2.4.1 цього Договору Позичальник сплачує проценти у розмірі, зазначеному у п.А.7 цього Договору (п.4.1 Кредитного договору).
Відповідно до п.6.1 та п.6.2 Кредитного договору, останній вважається укладеним з моменту його підписання шляхом усіма його сторонами. Цей договір набуває чинності з моменту надання Позичальником розрахункових документів на використання кредиту у межах зазначених у ним сум та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов"язань сторонами за цим Договором.
22.04.2021 та 23.04.2021 ТОВ "УКРТЕХНОГРУП" подані заяви відповідно №1 та №2 на видачу кредитних коштів на суми 100 000,00 грн та 100 000,00 грн ( Додаток №1).
В якості забезпечення виконання зобов"язання за Кредитним договором, 22 квітня 2021 року між АТ "Акціонерним товариством "Акцент-Банк" (Кредитор/Позичальник) та фізичною особою ОСОБА_1 (Поручитель/відповідач 2) укладено Договір поруки №70.84.0000000054, предметом цього договору є надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконання ТОВ "УКРТЕХНОГРУП" (Боржник) зобов"язань за кредитним договором №50.84.0000000005 від 22 квітня 2021 року (Кредитний договір) з повернення кредиту з лімітом 200 000,00 грн наданого у вигляді відновлювальної кредитної лінії, в тому числі на наступні цілі у розмірі 200 000,00 грн на поповнення обігових коштів. За користування кредитом Позичальник сплачує проценти ( п.1.1. Договору поруки).
Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов"язань за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом. Згідно цього пункту Поручитель відповідає перед Кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності ( п.1.2 Договору поруки).
У випадку невиконання Боржником зобов"язань за Кредитним договором, Боржник та Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники ( п.1.5 Договору поруки).
Сторони взаємно домовились, що порука за цим Договором припиняється через 15 років після укладення цього Договору. У випадку виконання Боржником та/або Поручителем всіх зобов"язань за Кредитним договором цей Договір припиняє свою дію (п.4.1. Договору поруки).
За доводами позивача, на виконання умов кредитного договору, банківська установа свої зобов`язання виконала у повному обсязі, зокрема надано кредит, про що свідчать меморіальні ордера за №TR.17537551.38680.70198 від 22.04.2021 на суму 100 000,00 грн та за №TR.17550559.34103.70198 від 23.04.2021 на суму 100 000,00 грн.
Однак, Позичальник свої договірні зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом не виконав, про що свідчить розрахунок заборгованості.
Позивачем, у зв"язку з порушенням строків погашення кредиту, відповідно п.5.8 Кредитного договору нараховано штраф у розмірі 11 000,00 грн.
Таким чином, загальна сума заборгованості перед кредитором становить 423 140,27 грн, з яких: 199 991,75 грн заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 212 148,52 грн заборгованість за процентами за користування кредитом та 11 000,00 грн штрафу.
Враховуючи те, що відповідач 1 належним чином не виконує свого обов`язку щодо повернення кредиту у відповідності до умов договору позивач звернувся до суду із матеріально-правовою вимогою про солідарне стягнення заборгованості, що відповідає способу судового захисту, передбаченого ст. 16 Цивільного кодексу України.
Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв"язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Норми права, застосовані при вирішенні спору та мотиви, з яких виходив суд при ухваленні рішення.
Всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши у сукупності усі докази, суд дійшов таких висновків.
Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Тобто, право на судовий захист у суб`єкта господарювання виникає у разі порушення або оспорювання його права або охоронюваного законом інтересу.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України).
У відповідності до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).
Із змісту частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України випливає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Встановлені обставини у даній справі свідчать, що 22 квітня 2021 року між Акціонерним товариством "Акцент – Банк" (Банк/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРТЕХНОГРУП" (Позичальник/відповідач 1) укладено Кредитний договір №50.84.0000000005.
Істотними умовами кредитування сторони визначили: вид кредиту – відновлювальна кредитна лінія. В рамках відновлювальної кредитної лінії надаються грошові кошти (кредит або транш) в розмірі та на умовах, передбачених цим Договором. Кредитні кошти надаються Банком окремими частинами – Траншами. Сума запитуваного Позичальником Траншу не може перевищувати ліміт кредитної лінії, зазначений в п. А2 цього Договору, зменшений на суму фактичної заборгованості Позичальника за цим Договором ( п. А.1 Кредитного договору).
Пунктом А.2 Кредитного договору передбачено, що ліміт цього Договору : 200 000,00 грн.
Згідно пункту А.3 Кредитного договору кредит надається на термін 12 місяців з дати укладення Договору.
Відповідно до п.6.1 та п.6.2 Кредитного договору, останній вважається укладеним з моменту його підписання шляхом усіма його сторонами. Цей договір набуває чинності з моменту надання Позичальником розрахункових документів на використання кредиту у межах зазначених у ним сум та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов"язань сторонами за цим Договором.
Із змісту договору вбачається, що між сторонами виникли кредитні правовідносини.
Так, укладений 22.04.2021 між Акціонерним товариством "Акцент – Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРТЕХНОГРУП" Кредитний договір №50.84.0000000005, є підставою для виникнення у сторін за цим договором зобов`язань відповідно до ст.ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковими для виконання їх сторонами.
Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору про надання кредиту, строк дії договору, умови виконання, надання кредиту, настання строку повернення кредиту та сплати процентів.
Згідно статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 Цивільного кодексу України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України).
Пунктом 1.1 Кредитного договору, Банк за наявності вільних грошових коштів зобов"язується надати Позичальнику кредит у вигляді згідно з п.А.1 цього Договору з лімітом та цілі , зазначені у п. А.2 цього Договору не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного у третьому абзаці п.2.1.2 цього Договору, в обмін на зобов"язання Позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, обумовлені цим Договором терміни. Відновлювальна кредитна лінія (кредит) надається Банком для здійснення Позичальником платежів, пов"язаних з його господарською діяльність, шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника. 
Згідно п.2.1 Кредитного договору Банк зобов"язується відкрити для обслуговування кредиту рахунки зазначені у п.А.4 цього Договору. Надати кредит шляхом перерахування кредитних коштів на підставі розрахункових рахунків Позичальника на цілі, у межах суми, обумовленої в п.1.1 цього Договору. Для отримання кредиту (або його частини Траншу) Позичальник зобов"язується не пізніше дати отримання кредиту, що планується, надати до Банку попередню заяву згідно з Додатком №1 до цього Договору із зазначенням суми кредиту та терміну його надання. Транш надається Банком Позичальнику на строк, зазначений в заяві, шляхом перерахування суми кредитного траншу на поточний рахунок Позичальника , відкритий у Банку.
22.04.2021 та 23.04.2021 ТОВ "УКРТЕХНОГРУП" подані заяви відповідно №1 та №2 на видачу кредитних коштів на суми 100 000,00 грн та 100 000,00 грн ( Додаток №1).
Як слідує з матеріалів справи, банківська установа свої зобов`язання виконала у повному обсязі, зокрема надано кредит, що підтверджується меморіальними ордерами за №TR.17537551.38680.70198 від 22.04.2021 на суму 100 000,00 грн та за №TR.17550559.34103.70198 від 23.04.2021 на суму 100 000,00 грн (містяться в матеріалах справи).
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (стаття 1056-1 Цивільного кодексу України).
За користування кредитом Позичальник оплачує проценти у розмірі: для траншів строком до 60 днів - 19,9% річних, строком до 90 днів – 21,9 % річних, строком до 180 днів – 23,9% річних та є фіксованою процентною ставкою у вказаний період ( п.А.7 Кредитного договору).
За користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно з п.п.1.2, 2.2.3, 2.2.4, 2.2.17, 2.2.18, 2.3.2, 2.4.1 цього Договору Позичальник сплачує проценти у розмірі, зазначеному у п.А.7 цього Договору (п.4.1 Кредитного договору).
Приписами частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Положеннями статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позичальник зобов"язався використовувати кредит на цілі та у порядку , передбаченому у п. 1.1. цього Договору. Сплатити проценти за користування кредитом відповідно до п.п. 4.1, 4.2, 4.3, цього Договору. Погашати заборгованість з оборотністю згідно з п.А.5 Договору. Повернути кредит у терміни, встановлені п.п. 1.2, 2.2.17, 2.2.18, 2.3.2 цього Договору (п.2.2 Кредитного договору).
Однак, відповідач 1 свої договірні зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом не виконав.
Отже, у відповідача 1 виник обов"язок щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом відповідно до умов Кредитного договору.

Враховуючи те, що відповідач 1 порушив строки повернення кредиту та процентiв, що встановлені кредитним договором, у відповідача 1 наявна заборгованiсть перед АТ "Акцент - Банк" - 199 991,75 грн заборгованість за кредитом (тіло кредиту) та 212 148,52 грн заборгованість за процентами за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості. 

Як визначено п.А.6 Кредитного договору, зобов"язання Позичальника забезпечується договором поруки №70.84.0000000054 від 22 квітня 2021 року.
Пунктом 3.1 Кредитного договору сторони домовились, що зобов"язання Позичальника забезпечується згідно з п. А.6 цього Договору. 
Щодо солідарного обов`язку Відповідача 2, суд зазначає таке. 
Статтею 546 Цивільного кодексу України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (стаття 553 Цивільного кодексу України).
В якості забезпечення виконання зобов"язання за Кредитним договором, 22 квітня 2021 року між АТ "Акціонерним товариством "Акцент-Банк" (Кредитор/Позичальник) та фізичною особою ОСОБА_1 (Поручитель/відповідач 2) укладено Договір поруки №70.84.0000000054, предметом цього договору є надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконання ТОВ "УКРТЕХНОГРУП" (Боржник) зобов"язань за кредитним договором №50.84.0000000005 від 22 квітня 2021 року (Кредитний договір) з повернення кредиту з лімітом 200 000,00 грн наданого у вигляді відновлювальної кредитної лінії, в тому числі на наступні цілі у розмірі 200 000,00 грн на поповнення обігових коштів. За користування кредитом Позичальник сплачує проценти ( п.1.1. Договору поруки).
Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов"язань за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом. Згідно цього пункту Поручитель відповідає перед Кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності (п.1.2 Договору поруки).
У випадку невиконання Боржником зобов"язань за Кредитним договором, Боржник та Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники ( п.1.5 Договору поруки).
Сторони взаємно домовились, що порука за цим Договором припиняється через 15 років після укладення цього Договору. У випадку виконання Боржником та/або Поручителем всіх зобов"язань за Кредитним договором цей Договір припиняє свою дію (п.4.1. Договору поруки).
Згідно статті 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (частина 1 статті 543 Цивільного кодексу України).
Зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 Цивільного кодексу України).
Положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Згідно зі статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. 
Отже, однією із основних умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.
Таким чином, матеріалами справи підтверджуються доводи позивача стосовно того, що відповідачами у встановлені договором строки не виконано свої зобов"язання, що є порушенням умов договору, ст.527 ЦК України.
Підстави припинення зобов`язання передбачені ст.ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 
Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. 
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Отже, спір між сторонами виник внаслідок неналежного виконання відповідачами, як Позичальником так і як Поручителем, своїх договірних зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. 
Частиною 4 статті 559 Цивільного кодексу України встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.
За таких обставин та з урахуванням умов договору поруки позивач набув право вимоги до поручителя як солідарного відповідача щодо погашення заборгованості за укладеним кредитним договором у розмірі заявлених позовних вимог.
Відтак, оскільки порука має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання, тому з огляду на встановлені обставини справи, викладені правові норми, суд приходить висновку, що відповідачі мають відповідати перед позивачем як солідарні боржники.
Водночас, суд враховує, що відповідачами не надано заперечень стосовно факту отримання кредитних коштів, а також не спростовано розміру заявленої до стягнення заборгованості за кредитним договором та не надано доказів їх сплати.
Таким чином, заборгованість відповідачів перед позивачем станом на дату прийняття рішення становить 412 140,27 грн, з яких: 199 991,75 грн заборгованість за кредитом (тіло кредиту) та 212 148,52 грн заборгованість за процентами за користування кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом.
Доказів, які б підтверджували сплату відповідачами заборгованості, матеріали справи не містять.
Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а тому позовні вимоги щодо солідарного стягнення заборгованості у розмірі 412 140,27 грн, підлягають до задоволення як обґрунтовано заявлені, підтверджені матеріалами справи.

Твердження відповідача наведені у відзиві спростовуються вищевикладеним.

Щодо позовних вимог у частині штрафу у розмірі 11 000,00 грн, суд зазначає таке.
Так, у зв"язку з порушенням Позичальником строків повернення кредиту, Банком нараховано штраф у розмірі 11 000,00 грн за кредитним договором.
Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного кодексу України основу цивільного законодавства України становить Конституція України.
Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України (частина 2 статті 4 Цивільного кодексу України).
Отже, частина друга статті 4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів.
Суд зазначає, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який і досі триває.
Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022 №2120-IX розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено зокрема п. 18.
Пунктом 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
1) у періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит, тобто договори, відповідно до яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем);
3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки - звільнення від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу.
Правова позиція наведена у постанові Верховного суду від 12.06.2024 у справі №910/10901/23.
Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
З аналізу положень глави 71 Цивільного кодексу України, суд прийшов до висновку, що Кредитний договір, спірний правочин є договором позики, на який розповсюджується дія та підпадають під застосування вимоги п.18 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України.
Суд установив, що нарахування штрафу, здійснено у період дії воєнного стану.
Тому, Позичальник звільняється від обов`язку сплатити штраф на підставі пункту 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України.
Отже, нарахування штрафу не обґрунтовано, оскільки відповідні нарахування здійсненні та охоплюють період після 24.02.2022, тобто всупереч п. 18 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України та не підлягають визнанню.
Слід зазначити, що в даному випадку така санкція застосовується не за прострочення повернення грошового боргу як такого, а за порушення способу виконання зобов`язання і що зазначена штрафна санкція не є відповідальністю у розумінні статті 625 ЦК та не підпадає під дію воєнного мораторію, встановленого пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України з огляду на наступне.
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Неустойка - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності.
Водночас, неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.
В той же час слід відмітити, що умовами кредитного договору передбачено сплата штрафу, погоджено розмір, підстави та строк нарахування штрафу за прострочення виконання зобов`язань.
Розуміння змісту зобов`язання є усталеним в теорії цивільного права: змістом зобов`язання є право вимагати та кореспондуючий йому обов`язок вчинення дії майнового характеру; юридичний зміст зобов`язання, як і іншого цивільного правовідношення, утворюють правомочності та обов`язки його суб`єктів, але на відміну від інших правовідносин правомочність набуває форми права вимоги, а обов`язок форми боргу.
Конструкція зобов`язання виникла в рамках цивільного права, але давно вийшла за межі цієї галузі, набувши значення загальнотеоретичної правової категорії.
Грошове зобов`язання, як і будь-яке зобов`язання, є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші у визначеному розмірі), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України). 
Грошова вимога складає один зі структурних елементів цього правовідношення, а саме його зміст. Грошова вимога виникає на підставі і в рамках грошового зобов`язання, а не підмінює собою саме зобов`язання. При цьому сутність грошового зобов`язання є однаковою як для цивільного зобов`язання, так і майново-господарського. І в тому, і в іншому випадку має місце обов`язок боржника сплатити кредитору певну суму у визначеному договором розмірі, порядку і строки та кореспондуюче йому суб`єктивне право кредитора (право вимоги).
Пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України є кодифікований нормативно-правовий акт має вищу юридичну силу щодо норм Закону України "Про споживче кредитування". Більше того, положення приписів Закону України "Про споживче кредитування" у зазначеному контексті не суперечать наведеним положення ЦК України.
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги у частині щодо стягнення штрафу у розмірі 11 000,00 грн необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Позивач, стверджуючи про існування певної обставини подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення.
Правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.
При аналізі доводів сторін, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, який у рішенні "Трофимчук проти України" зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід (рішення від 28.10.2010, заява № 4241/03).
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує. 
Правова позиція, наведена у постановах Верховного суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18.
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.
З огляду на викладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновок суду.
Згідно статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Верховенство права - це панування права в суспільстві, що вимагає від держави його втілення в правотворчу та правозастосовчу діяльність, зокрема в закони, зміст яких має відповідати критеріям соціальної справедливості, рівності тощо.
Справедливість - одна з основних засад права - є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальних вимірів права.
Принципи права - це основні ідеї, вихідні положення, які закріплені в законі, мають загальну значущість, вищу імперативність (веління) і відображають суттєві положення права.
Статтею 3 Цивільного кодексу України визначено, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність.
Отже, дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю й повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Так, згідно статті 13 Цивільного кодексу України встановлено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно частин 2-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Як визначено статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).
Приписами статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 4 статті 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 236 Господарського процесуального кодексу України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.
Суд наголошує, що призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.
Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.
Одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов`язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивач надав суду всі належні та допустимі докази, які дають можливість суду задоволити частково позовні вимоги та стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 412 140,27 грн.
У решті позовних вимог щодо стягнення штрафу у розмірі 11 000,00 грн, слід відмовити.

Судові витрати.
При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами (пункт 5 частини 1 статті 237 ГПК України).
Як передбачено пунктом 2 частини 5 статті 238 ГПК України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.
Щодо судового збору у розмірі 5 077,68 грн.
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про судовий збір" суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
Факт зарахування сплаченого позивачем при зверненні до суду з позовом судового збору в сумі 5 077,68 грн до спеціального фонду державного бюджету України підтверджується Випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, сформованою Господарським судом Тернопільської області.
В силу приписів статті 129 ГПК України, судовий збір у розмірі 5 077,68 грн покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

06.05.2026 при проголошенні скороченого судового рішення (вступної та резолютивної частини) судом зазначено, зокрема у пункті 2 - "Судові витрати у складі судового збору у розмірі 2 472,84 грн покласти на відповідача 1, у розмірі 2 472,84 грн покласти на відповідача 2 та у розмірі 132,00 грн на покласти позивача", 
замість: "Судові витрати у складі судового збору у розмірі 2 472,84 грн покласти на відповідача 1, у розмірі 2 472,84 грн покласти на відповідача 2 та у розмірі 132,00 грн покласти на позивача".
Частиною 7 статті 233 ГПК України передбачено, що виправлення в судових рішеннях повинні бути застережені перед підписом судді.
Зважаючи на наведене, суд робить застереження про виправлення в цій частині судового рішення до його підписання суддею.
Керуючись статтями 7, 13, 42, 86, 129, 210, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задоволити частково.
2. Судові витрати у складі судового збору у розмірі 2 472,84 грн покласти на відповідача 1, у розмірі 2 472,84 грн покласти на відповідача 2 та у розмірі 132,00 грн покласти на позивача.
3. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРТЕХНОГРУП", вул. Подільська, 42, м. Тернопіль, код ЄДРПОУ 40539582 та ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства "Акцент – Банк", вул. Батумська, 11, м. Дніпро, код ЄДРПОУ 14360080 заборгованості у розмірі 412 140,27 грн.
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРТЕХНОГРУП", вул. Подільська, 42, м. Тернопіль, код ЄДРПОУ 40539582 на користь Акціонерного товариства "Акцент – Банк", вул. Батумська, 11, м. Дніпро, код ЄДРПОУ 14360080 – 2 472,84 грн судового збору.
5. Стягнути з ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 на користь Акціонерного товариства "Акцент – Банк", вул. Батумська, 11, м. Дніпро, код ЄДРПОУ 14360080 – 2 472,84 грн судового збору.
6. Видати накази стягувачеві після набрання рішенням законної сили.
7. У решті позовних вимог щодо стягнення штрафу у розмірі 11 000, 00 грн, відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду в порядку статті 256-257 ГПК України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів, з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Примірник рішення надіслати сторонам у справі до електронного кабінету в електронній формі із застосуванням ЄСІТС в порядку, визначеному ГПК України.
Учасники справи можуть отримати інформацію у справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення підписано "17" липня 2026 року. 

Суддя Я.Я. Боровець