ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

27 серпня 2026 року | м. Дніпро | справа № 333/278/26

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2026 року (суддя Ковальова Ю.В., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 02.03.2026 року) в справі №333/278/26 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа: Бізденежний Сергій Романович про визнання дій незаконними та зобов`язання внести зміни до постанови,-

в с т а н о в и в:
04.01.2026 року ОСОБА_2 (далі по тексту – позивач) звернулась до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі по тексту – відповідач), третя особа: ОСОБА_3 , в якому, враховуючи уточнення позовних вимог просила суд визнати відмову незаконною у внесенні зміни до постанови серії 4АВ №07151908 від 03 вересня 2024 року про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП, щодо визначення суб`єктом правопорушення ОСОБА_3 , який фактично керував транспортним засобом у момент вчинення правопорушення; зобов`язати відповідача відповідно до ст. 297-3 КУпАП внести зміни до постанови серії 4АВ №07151908 від 03 вересня 2024 року про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП, щодо визначення суб`єктом правопорушення ОСОБА_3 , який фактично керував транспортним засобом у момент вчинення правопорушення.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2026 року позовні вимоги задоволено, зобов`язано Департамент патрульної поліції відповідно до ст. 297-3 КУпАП внести зміни до постанови серії 4АВ № 07151908 від 03.09.2024 про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП та визначити суб`єктом правопорушення - ОСОБА_3 , який фактично керував транспортним засобом BMW X3, д.р.н. НОМЕР_1 в момент вчинення правопорушення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Свої вимоги обґрунтував тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянтом вказувалось, що при розгляді справи відповідачем зафіксовано докази скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП. Апелянт вказував, що постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена з дотриманням відповідної процедури, було взято до уваги пояснення позивача відносно скоєного адміністративного правопорушення, зафіксовано порушення п. 12.9 (б) Правил дорожнього руху, оскільки автомобіль, яким керувала позивач ОСОБА_2 рухався більше 50 км/год у межах населеного пункту, зафіксовано камерою рух 115 км/год, при дозволеному 50 км/год, припустиме перевищення 20 км/год. Апелянт вказував, що позивач проігнорувала правила дорожнього руху, та здійснював керування автомобілем без виконання правила їзди, здійснив перевищення швидкості, що зафіксовано належним чином, порушення зафіксоване вимірювачем – автоматичною камерою та підтверджується фотокартками. Порушення зафіксовано у автоматичному режимі. Апелянт вказував на те, що постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена з дотриманням відповідної процедури. Відповідно до сервісу перевірки адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі (вказаний сервіс є безкоштовний), вказуючи в пошуковому запиті номерний знак транспортного засобу ( НОМЕР_1 – номерний знак транспортного засобу – належним користувачем якого встановлена ОСОБА_2 ) та серію та номер паспорта, або серія та номер посвідчення водія, або серія та номер свідоцтва про реєстрацію ТЗ, або серія та номер постанови (ВХН 819648 – посвідчення водія ОСОБА_2 ) – складено три постанови про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі: серії 4АВ № 07155801 від 01.09.2024 – сплачена 20.09.2024 року; серії 4АВ № 07151908 від 03.09.2024 – сплачена 03.09.2024 року; серії 4АВ № 06954300 від 18.08.2024 – сплачена 24.08.2024 року. ОСОБА_4 було проінформовано про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, учинене на транспортному засобі, який їй належить або яким вона користується, шляхом взаємодії з електронними комунікаційними мережами постачальників електронних комунікаційних мереж та/ або послуг (електронний кабінет водія, портал Дія, інтернет банкінг).
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що справа про адміністративне правопорушення стосовно позивача розглянута не повно, без додержання вимог статей 276, 278, 280 КУпАП. При розгляді справи не були з`ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність, посадовою особою не було з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Суд першої інстанції вказував, що відповідач не довів порушення саме позивачем вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху, постанова не містить відомостей щодо здійснення фіксації правопорушення, а також посилань на будь-які докази. Відповідно до ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на її користь. Суд першої інстанції вказував, що за частиною четвертою статті 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину - тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно примітки, суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису). Власником BMW X3 XDRIVE 20D д.н.з. НОМЕР_1 , є особа, яка не є учасником справи- ОСОБА_5 . Відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на час вчинення правопорушень та час винесення постанов були відсутні. Разом з тим, учасниками справи не заперечується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мали підстави керувати вказаним автомобілем на час вчинення правопорушень та час винесення постанов. Статтею 14-1 KУпAП передбачено, що до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису притягаються власники (співвласники) транспортних засобів. Частиною першою ст.. 14-2 КУпАП передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи. Постанову складено відносно позивачки, однак доказів оплати штрафу саме позивачкою до отримання нею копії постанови матеріали справи не містять, тому підстави вважати, що у відповідності до частини першої статті 300-1 КУпАП постанова нею виконана та відповідно набрала законної сили у день сплати штрафу відсутні. Позивачка постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності не отримувала, не знала про її наявність до 18.12.2025, не знайома з її змістом, фактичний водій – ОСОБА_3 визнав свою вину, сплатив штраф протягом десяти днів з дня вчинення правопорушення та звернувся до уповноваженого органу із заявою про визнання правопорушення, суд вважає, що заява подана ОСОБА_3 у межах строку, встановленого статтею 279-3 КУпАП, оскільки матеріали справи не містять доказів, що у відповідності до частини першої статті 300-1 КУпАП штраф був сплачений відповідальною особою, зазначеною у частині першій статті 14-2 цього Кодексу та направлення постанови такій особі у порядку визначеному законом, тобто наявності правових підстав набрання постановою законної сили, натомість матеріалами справи підтверджено, що штраф сплачено саме ОСОБА_3 , який не є відповідальною особою відповідно до частини першої статті 14-2 КУпАП.
Матеріалами справи встановлено, що 03.09.2024 року старшим інспектором ВПВПВОДВС УАФППДР ДПП Занфираки А.П. складено постанову серії 4АВ № 07151908 у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої, автомобіль BMW X3 XDRIVE 20D, номерний знак НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_2 , 01.09.2024 року о 16 год. 22 хв., рухалась дорогою М-30 Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине 154+464 зі швидкістю 115 км/год, де дозволена швидкість руху 50 км/год, чим порушила вимоги п. 12.9 (б) Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ч. 4 ст. 122 КУпАП. Копію постанови ОСОБА_2 отримала, відсутні докази її надсилання. 
Департаментом патрульної поліції надано докази, що 50 відсотків розміру штрафу, а саме 850,00 грн було сплачено 03.09.2024 року ОСОБА_6 та в призначенні платежу зазначено серія та номер постанови, а саме – 4АВ № 7151908 порушн. ОСОБА_6 , НОМЕР_1 .
Відповідно до квитанції № 2178-4556-4510-0487 від 18.12.2025 року штраф в сумі 1700 грн. був сплачений ОСОБА_3 .
18.12.2025 року ОСОБА_3 подав до УПП в Запорізькій області заяву про визнання правопорушення та надання згоди на притягнення його до адміністративної відповідальності, за вчинення якого відносно ОСОБА_2 складено постанову серії 4АВ №07151908 від 03.09.2024 року. Листом начальника Управління автоматичної фіксації порушень правил дорожнього руху Департаменту патрульної поліції № 37078 -2025 від 26.12.2025 року ОСОБА_3 відмовлено в розгляді заяви, у зв`язку з тим, що її подано після 20 календарних днів з дня набрання постановою законної сили, постанова від 03.09.2024 року серії 4АВ № 07151908 набрала законної сили 03.09.2024 року.
Встановлено, що власником транспортного засобу BMW X3 XDRIVE 20D д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_5 . 
Відповідно до ч. 1 ст. 9, ст. 10 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Колегія суддів зазначає, що для визнання особи винною у вчиненні адміністративного правопорушення обов`язково необхідно встановити, що дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності вчинені умисно, має місце протиправна дія та наявна вина у діях. 
Відповідно до ст. 251, ст. 280 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Пунктом 10 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395, під час вирішення питання про притягнення особи до відповідальності, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і підвідомчістю.
Згідно п. 12.4, п. 12.6 розділу 12 Правил дорожнього руху, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.51, дозволяється рух із швидкістю: а) автобусам (мікроавтобусам), що здійснюють перевезення організованих груп дітей, легковим автомобілям з причепом і мотоциклам - не більше 80 км/год.; б) транспортним засобам, якими керують водії із стажем до 2 років, - не більше 70 км/год; в) вантажним автомобілям, що перевозять людей у кузові, та мопедам, - не більше 60 км/год; г) автобусам (за винятком мікроавтобусів) - не більше 90 км/год; ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.
Згідно п. 12.9 (б) розділу 12 Правил дорожнього руху водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.
Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Докази мають бути належними (які містять інформацію щодо предмета доказування), достовірними (на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи) та достатніми (які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування).
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідальність за правилами КУпАП є індивідуальною, не може бути притягнена до відповідальності особа, за порушення, яке вчинила інша особа. 
Згідно ст. 14-1, ст. 14-2 KУпAП передбачено, що до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису притягаються власники (співвласники) транспортних засобів. За наявності обставин, які свідчать про вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, іншою особою, власник (співвласник) транспортного засобу може протягом десяти днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу повідомити про відповідні обставини (транспортний засіб знаходився у володінні чи користуванні іншої особи, вибув з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб тощо) орган (посадову особу), що виніс постанову про накладення адміністративного стягнення. На період з`ясування та перевірки цих обставин виконання постанови про накладення адміністративного стягнення зупиняється до моменту встановлення особи, яка вчинила це правопорушення. Адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Слід враховувати, що відповідачем не доведено порушення п. 12.9 (б) Правил дорожнього руху саме Єгоровою У.С.
Адміністративна відповідальність є індивідуальною. Передбачено, що до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису притягаються власники (співвласники) транспортних засобів.
Згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів, що використаний при винесенні постанови, власником автомобіля BMW X3 XDRIVE 20D, номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_5 . Невідомо чого постанову серії 4АВ №07151908 від 03.09.2024 року складено відносно ОСОБА_2 .
Фактичним водієм автомобіля BMW X3 XDRIVE 20D, 01.09.2024 року о 16 год. 22 хв. На автодорозі М-30 Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине 154+464 себе називає ОСОБА_3 . ОСОБА_3 визнав свою вину, сплатив штраф протягом десяти днів з дня вчинення правопорушення та звернувся до уповноваженого органу із заявою про визнання правопорушення.
Згідно ст. 279-3 КУпАП відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили: ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу; особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу. У випадках звільнення відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, від адміністративної відповідальності на підставі: абзацу другого частини першої цієї статті - винесена стосовно відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності скасовується тим органом (посадовою особою), який її виніс; абзацу третього частини першої цієї статті - до винесеної постанови стосовно відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, вносяться зміни щодо визначення суб`єктом правопорушення особи, яка фактично керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).
Отже, до постанови серії 4АВ № 07151908 від 03.09.2024 про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП можуть бути внесені зміни у частині винуватця та суб`єкта, який вчинив адміністративне правопорушення, з огляду на те, що не доведено вчинення порушення, кермування транспортним засобом саме ОСОБА_2 , натомість ОСОБА_3 визнає вину та вказує, що саме він керував транспортним засобом та погоджується з постановою серії 4АВ № 07151908 від 03.09.2024, сплатив визначений штраф. 
Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Не передбачено повернення судових витрат у разі відмови у задоволенні апеляційної скарги, разом як не передбачено повернення судових витрат здійснених суб`єктом владних повноважень.
Аналізуючи вищевказані обставини справи та законодавство, що регулює спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
03.04.2026 до Третього апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_4 про розподіл судових витрат у частині витрат на правничу допомогу отриману від адвоката. Просить стягнути на свою користь судові витрати у сумі 3100,00 грн., які є витратами на правничу допомогу у Третьому апеляційному адміністративному суді.
У якості доказу понесених витрат на правничу допомогу, надано договір № 312/1 від 20.03.2026 року, акт наданих послуги № 1 від 01.04.2026 року, згідно якого адвокатом Сугира В.С. надано правничі послуги щодо консультування стосовно предмету спору, складання відзиву по суті апеляційної скарги, складання клопотання про стягнення судових витрат. 
Відсутні рахунки на оплату. Докази здійснення фактичної оплати за отриману правничу допомогу не надано. 
Також 03.04.2026 до Третього апеляційного адміністративного суду надійшла заява третьої особи ОСОБА_3 про розподіл судових витрат у частині витрат на правничу допомогу отриману від адвоката. Просить стягнути на свою користь судові витрати у сумі 3600,00 грн., які є витратами на правничу допомогу у Третьому апеляційному адміністративному суді. У якості доказу понесених витрат на правничу допомогу, надано договір № 314/3 від 20.03.2026 року, акт наданих послуги № 1 від 01.04.2026 року, згідно якого адвокатом Сугира В.С. надано правничі послуги щодо консультування стосовно предмету спору, складання відзиву по суті апеляційної скарги, складання клопотання про стягнення судових витрат, складання заяви про залишення без розгляду відповіді на відзив. 
Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно частин 1 – 3 ст. 132, частин 1 – 5 ст. 134 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
До заяв про розподіл судових витрат ОСОБА_3 та ОСОБА_7 не надано докази понесення витрат на правничу допомогу фактично.
Згідно частин 2, 3, ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Витрати на правову допомогу, отриману стороною по справі – не суб`єктом владних повноважень, підлягають розподілу разом з всіма витратами за правилами загального відшкодування понесених судових витрат.
Нормами КАС України визначено, що витратами на професійну правничу допомогу є витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, витрати понесені стороною як оплата на правничу допомогу адвоката, в тому гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, оплата за підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, оплата вартості послуг помічника адвоката, сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Сторона – не суб`єкт владних повноважень на виконання вимог ст. 134 КАС України повинен надати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. 
Нормами КАС України передбачено співмірність гонорару адвоката, тобто заявлена адвокатом ціна своїх послуг повинна відповідати складності спору та об`єму робіт, часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. 
Згідно висновку Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії», відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. «Суд висловлює сумнів щодо існування об`єктивної необхідності здійснення деяких витрат, зазначених у цих рахунках-фактурах». Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Данілов проти України», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. 
На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відсутні документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги.
У стягненні з відповідача судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу суд відмовляє, оскільки витрати не підтверджені.
Керуючись статтями 134, 139, 242, 286, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2026 року в справі №333/278/26 – залишити без змін. 
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 

Головуючий - суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко 

суддя Ю. В. Дурасова