Справа № 197/480/26
Провадження № 2/197/553/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2026 року с-ще Широке

Широківський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Панчука М.В.,
за участі секретаря судового засідання Гетьманенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Широке позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Солвентіс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
встановив:
представник ТОВ "ФК "Солвентіс" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3120856 від 11.01.2020 в розмірі 67440 грн, а також понесених судових витрат. Позов мотивовано тим, що 11.01.2020 між ТОВ "Алекскредит" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №3120856. За умовами договору встановлено, що кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 12000 грн. 29 жовтня 2025 року ТОВ "Алекскредит" та ТОВ "Секвоя капітал" уклали договір факторингу № 29/10-2025, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за кредитним договором № 3120856 від 11.01.2020. 31 жовтня 2025 року ТОВ "Секвоя капітал" та ТОВ "ФК "Солвентіс" уклали договір факторингу №ДФ-31102025, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за кредитним договором № 3120856 від 11.01.2020. Таким чином, сума боргу перед новим кредитором становить 67440 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 12000 грн, заборгованість за відсотками 55440 грн.
Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 30.04.2026 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явилися. В позовній заяві було заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. У разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, зокрема шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, про причини своєї неявки не повідомив. Заяв, клопотань від нього не надходило.
Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Суд, враховуючи ту обставину, що позивачу та відповідачу були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення, а тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що 11.01.2020 між ТОВ "Алекскредит" та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту № 3120856. За умовами договору ТОВ "Алекскредит" надало кредит на інші споживчі цілі без додаткового забезпечення у тимчасове, строкове, платне користування, а відповідач зобов`язалася повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі відповідно до умов договору. Сума кредиту за договором становить 12000 грн. Кредит надавався в національній валюті України - гривні, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на картковий рахунок позичальника. Відповідно до умов договору строк дії договору встановлено з дати його укладення 11.01.2020 - до кінцевої дати виконання договору 08.08.2020 включно. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, у тому числі від сплати заборгованості, яка виникла під час дії договору. Умовами кредитного договору сторони погодили, що при використанні позичальником загальних умов кредитування процентні ставки складають: в базовий період з 11.01.2020 до 10.02.2020 (включно) - 1,70 % за один день користування кредитом (базова процентна ставка - п. 2.3. Правил); в спеціальний період (п. 2.40. Правил) з 11.02.2020 до 08.08.2020 (включно) - 3 % за один день користування кредитом. Вказаний договір підписано позичальником з допомогою одноразового ідентифікатору PS3120856.
Згідно з довідкою ТОВ "ФК "Елаєнс", від 02.11.2024, 11 січня 2020 року проведено платіж на суму 12000 грн, валюта платежу - UAH, статус платежу - approved, платіжний метод - карта MASTERCARD Номер карти: НОМЕР_1 Банк картки отримувача: JSC FUIB.
29 жовтня 2025 року між ТОВ "Алекскредит" та ТОВ "Секвоя Капітал" було укладено договір факторингу № 29/10-2025, за яким до ТОВ "Секвоя Капітал" перейшло право грошової вимоги, зокрема за договором про надання кредиту № 3120856 від 11.01.2020, укладеним із ОСОБА_1 . 
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 29/10-2025 від 29.10.2025. сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 3120856 від 11.01.2020 становить 67440 грн, з яких сума заборгованості за тілом - 12000 грн, сума заборгованості за відсотками - 55440 грн.
На підставі договору факторингу № ДФ-311022025 від 31.10.2025 укладеного між між ТОВ "Секвоя Капітал" та ТОВ "ФК "Солвентіс", до ТОВ "ФК "Солвентіс" перейшло право грошової вимоги до боржників відповідно до реєстру боржників, в тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором № 3120856 від 11.01.2020. 
Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 3120856 від 11.01.2020 становить 67440 грн, з яких сума заборгованості за тілом 12000 грн, сума заборгованості за відсотками 55440 грн.
Як вбачається з відповіді АТ "ПУМБ" № КНО-07.8.5/1153БТ від 30.06.2026, в банку на ім`я ОСОБА_1 була випущена банківська картка НОМЕР_1 до рахунку № НОМЕР_2 у гривні. В банку за ОСОБА_1 закріплений фінансовий номер телефону НОМЕР_3 , на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операції за платіжною карткою № НОМЕР_1 у період з 11.01.2020 по 16.01.2020. В анкеті ОСОБА_1 вказано номер телефону НОМЕР_3 , який 06.02.2020 було змінено на НОМЕР_4 та який 10.07.2020 було змінено на НОМЕР_5 . Також надано виписку по рахунку яка відкрита до вказаного рахунку на ім`я ОСОБА_1 за період з 11.01.2020 по 16.01.2020, з якої вбачається зарахування коштів в сумі 12000 грн - 11 січня 2020 року (а.с.37-42).
Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Так, відповідно до п. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У частині першій статті 509 ЦК України зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зроблено висновок, що "припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання".
Згідно з вищевказаного витягу з реєстру боржників, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ "ФК "Солвентіс" за кредитним договором № 3120856 від 11.01.2020 у розмірі 67440 грн, з яких сума заборгованості за тілом - 12000 грн, сума заборгованості за відсотками - 55440 грн.
Таким чином, суд приходить до висновку, що між первісним кредитором та  ОСОБА_1 виникли договірні відносини внаслідок отримання відповідачем кредиту. Права вимоги за кредитним договором було відступлено позивачу по справі, кредит не повернуто, а отже позовні вимоги ТОВ "ФК "Солвентіс" підлягають задоволенню. Відповідач відзиву чи заперечень на позов не подавав, тому наданий позивачем розрахунок заборгованості за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від відповідача приймається судом як достовірний. Фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку не повернуті. Тож, ОСОБА_1 не виконав обов`язок з повернення кредитних коштів і позивач вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення коштів.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За таких обставин справи, суд всебічно та повно з`ясував обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Судом встановлено, що понесені ТОВ "ФК "Солвентіс" витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн, підтверджуються матеріалами справи: договором про надання правової допомоги № 43657029 від 02.01.2026; актом надання послуг №3120856 від 27.03.2026 на підтвердження факту надання правової допомоги; детальним описом наданих послуг на суму 6000 грн.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі є співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, за відсутності заперечень щодо таких витрат від відповідача, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн підлягають стягненню з відповідача.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Згідно з платіжною інструкцією № 3120856 від 10.04.2026 (а.с. 8), позивачем при зверненні до суду з позовом був сплачений судовий збір у розмірі 2662,40 грн, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.
Керуючись ст.ст. 89, 141, 247, 263-265, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 6, 509, 512, 526, 536, 625, 626, 629, 638, 1050, 1054 ЦК України, суд
вирішив:
позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Солвентіс" (місцезнаходження: місто Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1, код ЄДРПОУ:43657029) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Солвентіс" заборгованість за кредитним договором № 3120856 від 11 січня 2020 року у розмірі 67440 (шістдесят сім тисяч чотириста сорок) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Солвентіс" витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн та сплачений судовий збір у розмірі 2662,40 грн, а разом 8662 (вісім тисяч шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку він може подати протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не б куло вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Дата складення повного судового рішення - 27.07.2026.

Суддя М.В. Панчук